Tartalom

A felmelegedés földönfutói

Bűnös byte-ok

Az etalon etalonja

Pollentenger

Űrszonda a szénakazalban

Nanokezelés

Egy bála bálna

Wiki-viadal

Ilyen a koksz

Megsárgult byte-ok

Szülinapos ózonlyuk

Végső visszaszámlálás

Fanyar agyar

Feledhetetlen feledékeny

Bitnemzedék

Repülő elefánt

A fehér egér visszavág

Retró Mario

Pixelpikszis

Dinó X

Medúza megnyúzva

A legvégső határ

Hetyke egyke

Búvárkodó bárka

Széthordott Akropolisz

Páriapalack

Moszatpaca

Levélszarvas

Vontatott világvége

Zsarnok királyfi

Múmiaklinika

Ovis henge

Vezúv az úr

Oldalba rúgott Föld

Privát kráter

Tojásírás

Gukker az égen

Korall az olajban

Barlangi ember

Pária Plútó

Game, szett, meccs

Bűnbak bogyó

Braille-alkony

Vakgőte

Ufólesen

Kockamatek

Elpárolgott milliárdok

Távoli Földek

Dől a fa

Pandaporonty

Ütött az atomóra

Színes frakkok

Zuhanás

Tobzódó tobzoskák

Űrlopakodó

Olvadó tégely

Viszketeg biomechanika

Misztikus medveálom

Elektroangyal

Onedin utódai

Gyógyítás gyógyulófélben

Szemes szarvas

Csodapók

Útiterv a pollennek

Drágakő

Műhold, túl közelről

Sebes neutrinó

Közelkép

Szárnyak az esőben

Atomszonda

Túlélők

Madárvész

Aranyhal

Billegő Nessie

Repülő torpedó

Letöltve

Neptunfű

Az árok alján

Elitevezés

Elefántok és aknák

Medúzaboom

Pingvinek az űrből

Agyarak

Robotrégész

Csendes bőgés

Karcsú korsó

Privát sárkány

Zuhanj, Felix!

Retúrpillangó

Széllel bélelve

Visszatérés elnapolva

Teknősvész

Molnár Csaba

Csendes bőgés

Cikkek a Magyar Nemzet Magazin Számok nyelvén sorozatából (2008-2012)

A szerző korábbi könyvei:

Lebegő gitár. Interjúk. 2015

Lomnici praktika. Riportok. 2015

Sárisápi áramkörök. Riportok II. 2015

molcsa@gmail.com

molnarcsaba.net

A borítón:

Roy Lichtenstein: Oh, Jeff… én is szeretlek… csak… (részlet, 1964, Chicago Art Institute)

MOLNÁR CSABA

CSENDES BŐGÉS

Cikkek a Magyar Nemzet Magazin

Számok nyelvén sorozatából

(2008-2012)

Budapest

2015

A FELMELEGEDÉS FÖLDÖNFUTÓI

A klímaváltozás nemcsak az élővilágra és a mezőgazdasági termelésre lesz hatással a következő évtizedekben, hanem olyan demográfiai folyamatokat is beindíthat, amelyek veszélyeztetik az európai stabilitást – áll az Európai Unió vezetői számára készített új jelentésben. Az ivóvíz és az alapvető élelmiszerek hiánya, illetve az időjárási katasztrófák miatt menekültek tömegei hagyhatják el otthonukat. Emiatt megnő az emberi katasztrófák és a gazdasági és politikai bizonytalanság veszélye.

2-6,3

Celsius-fokkal nőhet Európa átlaghőmérséklete 2100-ig az Európai Környezetvédelmi Hivatal becslése szerint. Ez meghaladja a teljes bolygó várható felmelegedését, tehát Európa különösen veszélyeztetett.

0,05

százalékkal részesedik Magyarország az emberiség szén-dioxidkibocsátásából, viszont

1,5-2

Celsius-fokos felmelegedést jelent a Kárpát-medencében, ha a világ átlagos hőmérséklete egy Celsius-fokkal emelkedik, áll a héten elfogadott Nemzeti éghajlat-változási stratégia elnevezésű dokumentumban.

22 EZER

ember hal meg minden évben a felmelegedéshez kötődő légszennyezés miatt. A szén-dioxid-szint emelkedésével nő a légkör páratartalma, a szálló por tömege és a mérgező ózon mennyisége, ezek pedig légzőszervi és szívbetegségeket okoznak, derül ki Mark Jacobsonnak, a Stanford Egyetem munkatársának a számításaiból. Ha ehhez hozzáadjuk a szélsőséges időjárás áldozatait, a szám megkétszereződik.

150

köbkilométer jég olvad el az Antarktiszon minden évben a Grace műhold mérései szerint.

5

méterrel emelkedhet a világtengerek szintje 2095-re James Hansen, a NASA Goddard űrkutató Intézetének igazgatója szerint. A tengerből alig kiemelkedő trópusi szigetek hamarosan az indiai Lohachara sziget sorsára juthatnak, amely 2006-ban a világ lakott szigetei közül elsőként tűnt el az emelkedő tenger vízszintje alatt.

EGYHARMADA

az emberiségnek a tengerpartok melletti 60 kilométeres sávban lakik. A világ nagyvárosainak kétharmada ebben a sávban helyezkedik el.

30 MILLIÓ

ember menekülhetnek hamarosan magasabban fekvő helyekre, illetve a hegyekbe az egyre gyakoribb árvizek miatt Bangladesben, a világ egyik legsűrűbben lakott országában a CSIS (Stratégiai és Nemzetközi Tanulmányok Intézete, Washington) nemrég közölt tanulmánya szerint. A kevésbé iparosodott, szegény országokban élőknek nincsenek forrásaik a változó éghajlat hatásainak csökkentésére, így ők még védtelenebbek.

EGYMILLIÁRD

ember hagyhatja el lakhelyét a század közepéig a klímaváltozás miatt a Christian Aid segélyszervezet becslése szerint.

2008. március 22.

BŰNÖS BYTE-OK

Átalakulóban a zene- és a filmforgalmazás. Világszerte tapasztalható jelenség, hogy miközben a zenei CD-k eladása évről évre csökken, egyre inkább növekszik a dalok interneten keresztül (on-line) történő – legális és illegális – letöltésének száma. A zenéhez hasonlóan a filmek is könnyűszerrel beszerezhetők ma már az interneten keresztül, vadonatúj filmeket tölthetünk le esetenként a hazai premier előtt. A letöltést érintő jogi szabályozás igen zavaros, a szakértők többsége szerint maga a letöltés nem törvénytelen, csak az, ha a megszerzett filmet, zeneszámot megosztjuk másokkal. A megosztás azonban a legtöbb esetben a letöltés elengedhetetlen velejárója. Az on-line zenekereskedelem az év elején lélektani határhoz érkezett, hiszen az Egyesült Államokban most fordult elő először, hogy egy internetes zenebolt piacvezető lett.

19

százalékos piaci részesedést ért el az Apple amerikai számítástechnikai cég interneten működő iTunes zeneáruháza az NPD piackutató cég elemzése szerint. Ezzel az eredménnyel piacvezetővé vált az amerikai zenepiacon, megelőzte a Wal-Mart üzletláncot, amely 15 százalékon állt. A hagyományos lemezboltok forgalma az Egyesült Államokban tavaly újabb tíz százalékkal csökkent, folytatva az évek óta tartó trendet.

4 MILLIÁRD

dalt töltöttek le eddig az iTunesról. Megnyitása (2001) óta több mint ötvenmillióan vásároltak zenét az oldalon. Manapság hatmillió zeneszám közül válogathatnak a vásárlók.

21

százalékkal esett vissza tavaly a zeneipar számára is igen fontos karácsonyi időszakban a CD-eladások száma, áll a Nielsen piackutató cég elemzésében. Negyvennyolc százalékra emelkedett azon amerikai tizenévesek aránya, akik egyetlen CD-t sem vásároltak tavaly. Az internetes zeneboltok legnagyobb csábereje az, hogy ott a dalok külön-külön is megvásárolhatók, így a vevők olcsóbban jutnak a slágerekhez, nem kell kifizetniük a lemezen lévő “tölteléknótákat”.

43

százaléka az angol tizenéveseknek már töltött le zenét törvénytelenül az internetről, adja hírül az Entertainment Media Research piackutató cég felmérése. Az elemzésből kitűnik, hogy az illegális letöltésnek a virágkorukat élő, a magyar iWIW-hez hasonló kapcsolattartó oldalak adtak újabb lökést. Ezeken a honlapokon a felhasználók közzéteszik kedvenc zeneszámaikat, esetenként a származási helyüket, így megismertetik őket más fiatalokkal.

30

százalékkal kevesebb hanghordozó kelt el Magyarországon 2007-ben, mint 1999-ben, mutatják ki a Magyar Hanglemezkiadók Szövetségének (Mahasz) adatai. Kilenc éve több mint 7 millió 600 ezer kazettát, CD-t, hanglemezt adtak el Magyarországon, tavaly viszont már alig ötmilliót. A hanglemez azóta szinte teljesen eltűnt a boltok polcairól, és csakhamar a magnókazetta is erre a sorsra juthat.

150

forint jogdíjat kell befizetniük a forgalmazóknak minden írható DVD eladása után. A jogdíj azokat a vásárlókat is terheli, akik nem jogdíjköteles zenét vagy filmet rögzítenek a lemezen, hanem például saját dokumentumaikat.

9 MILLIÁRD

forint forgalomtól esik el évente a magyar film- és zeneipar a filmek és a zeneművek illegális terjesztése miatt.

2008. április 26.

AZ ETALON ETALONJA

A nemzetközi kilogrammetalon veszít a súlyából. A kilogramm az utolsó olyan alapegysége a nemzetközi mértékegységrendszernek (SI), amelynek definíciója egy tárgy mérhető tulajdonságán, jelen esetben tömegén alapszik. E tárgy egy platina-irídium ötvözetből készült henger, amelyet kettős üvegbura alatt őriznek 1889 óta Párizs egyik elővárosában, Sevres-ben, a Nemzetközi Súly- és Mértékügyi Hivatal páncéltermében. Az etalonból negyven másolat készült, amelyeket a világ különböző városaiban helyeztek el. Ezeket az etalonokat

időről időre visszaküldik Sevres-be hitelesítésre. Minthogy óvni kell őket a legkisebb sérüléstől is, szállításukkor különleges biztonsági intézkedéseket hoznak. Nem volt ez mindig így, a múlt század elején menetrend szerinti járatokon csomagként küldték az etalonokat Franciaországba.

50

mikrogrammal csökkent a nemzetközi kilogrammetalon tömege. A mikrogramm a gramm egymilliomod része, így ez ötezred ezrelékes tömegcsökkenést jelent. Ennek oka mindeddig ismeretlen. A rejtélyt tovább fokozza, hogy csak a Sevres-ben őrzött példány lett könnyebb, a világ más részein őrzött társai megőrizték súlyukat az elmúlt évszázadban. A tömegcsökkenés azért okoz gondot, mert az etalon tömege definíció szerint egy kilogramm, tehát ha könnyebb lesz, akkor maga a kilogramm is “inflálódik”.

39,17

milliméter a nemzetközi kilogrammetalon magassága és átmérője is. Alakját úgy tervezték meg, hogy ezzel a lehető legkisebbre csökkentsék a felületét és így a sérülés esélyét. Anyaga 90 százalékban platina és 10 százalékban irídium. Az irídiumtól nő a keménysége, a platina pedig különösen ellenálló az oxidációval szemben, nagy a sűrűsége és alig mágnesezhető. E tulajdonságok mind a tartósságot segítik elő. A tartóssága, úgy tűnik, mégsem kielégítő, ezért sok tudós a kilogramm újradefiniálását javasolja.

602214098282748740154456

darab szénatom tömege lenne a legalkalmasabb új grammdefiníció – állítja Ronald Fox és Theodore Hill, a Georgiai Műszaki Egyetem kutatói. Elmondásuk szerint a világ vegyészei munkájuk során ma is nap nap után számolnak a szénatomok tömegével, így nem okozna felfordulást a változtatás. Fő érvük az, hogy sokkal biztonságosabb meghatározni a tömeg mértékegységét egy állandónak tekinthető fizikai jelenség, mintsem egy sérülékeny műtárgy alapján. Javaslatukkal nincsenek egyedül.

2 MILLIÓ

euróba kerül az a szilíciumgömb, amelyet a braunschweigi metrológiai intézetben állítottak elő 1500 kutató közreműködésével. A gömb átmérője tíz centiméter, és olyan tökéletes az alakja, hogy ránézésre nem lehet megmondani, éppen áll-e vagy forog. A tiszta szilícium előállítására olyan centrifugákat használtak az intézetben, amelyekkel korábban a szovjet atombombákhoz szükséges uránt dúsították. A kutatók most megszámolják, hány atomot tartalmaz a gömb, és javaslatuk szerint ez a szám lehet a kilogramm új definíciója. Ha elfogadják előterjesztésüket, a többi mennyiséghez, például a méterhez hasonlóan a tömeg egysége is egy fizikai állandón alapul a jövőben.

1/299792458

másodperc alatt tesz meg egy métert a fény vákuumban, így 1983 óta ez a méter definíciójának alapja. A kilogrammetalonnal együtt 1889-ben egy méteretalont is elhelyeztek Sevres-ben, amely ugyanúgy platina-irídium ötvözetből készült. Ennek használatát 1960-ban váltotta fel az újabb meghatározás, amely a kripton-86 izotóp sugárzásának hullámhosszán alapult. Még ez sem volt kielégítően pontos, ezért használják ma már a fénysebességet alapul vevő definíciót.

2008. május 24.

POLLENTENGER

Az iparosodott világ népbetegsége az allergia, amely akkor alakul ki, amikor a szervezet kórokozók elleni védekezőrendszere, az immunrendszer túlzott mértékben érzékennyé válik. Ilyenkor olyan apró növényi és állati eredetű anyagokra is aktivizálódik, amelyek egyébként nem veszélyeztetik egészségünket. Miután az allergének (az allergiát kiváltó anyagok) bejutnak a szervezetbe, az immunrendszer sejtjei felismerik őket, ellenanyagot termelnek, illetve hisztamint szabadítanak föl. A hisztamin felelős az allergiára jellemző tünetekért, a viszketésért, a duzzanatokért, a simaizom görcseiért és a váladékozásért.

250

allergén növényfaj él Magyarországon, amelyeknek általában a virágporuk (pollenjük) vált ki allergiás reakciókat az arra érzékenyekben. Már januárban elkezdődik a pollenszezon, hiszen az egyik allergiát okozó faj, a mogyoró ekkor kezd virágzani. A globális felmelegedés hatásaként egyre enyhébb teleknek tulajdoníthatóan egyre hosszabbodik a pollenallergiások életét megkeserítő időszak.

3 MILLIÓ

allergiás ember él hazánkban. Közülük kétmillióan a parlagfűre, a legveszélyesebb allergiát okozó növényre érzékenyek. A betegek száma évente tíz százalékkal nő. Közülük több mint 200 ezren asztmások.

30-40

pollenszem egy köbméternyi levegőben már közepes koncentrációnak számít, és súlyos reakciókat válthat ki az allergiás betegekben. A pollenfigyelő állomásokon a levegőben szálló polleneket nagyon finom pórusméretű szűrők vagy ragasztóanyaggal bevont filmek segítségével fogják fel, majd mikroszkóp alatt azonosítják és számlálják őket. E “pollencsapdák” általában két-három emelet magasságban helyezkednek el. Erre azért van szükség, hogy ne csak a közelben lévő pollenszóró növények virágporát tudják begyűjteni.

8 MILLIÁRD

pollenszem is képződhet egyetlen parlagfűnövényen, és harminc-negyvenezer mag érhet be rajta egyetlen termékeny periódus alatt. A magok a talajba kerülve akár negyven évig is csírázóképesek maradhatnak, és belőlük új növény fejlődhet ki. Kiszámítható, hogy

200 MILLIÓ

köbméter levegő megfertőzésére elegendő pollenszemet termel tehát egyetlen parlagfűnövény egyetlen évben.

5 MILLIÓ

hektáron terem parlagfű Magyarországon, ebből 700 ezer hektár súlyosan fertőzöttnek tekinthető. A növény igen ellenálló, könnyen regenerálódik, ha nem teljesen, csupán egyes részeit távolítjuk el. A parlagfű irtása törvényben rögzített kötelessége a földterület tulajdonosának.

30

százalékos valószínűséggel allergiás lesz a születendő gyermek, ha mindkét szülője allergiás. Ez arra utal, hogy az allergia kialakulását öröklött tényezők is befolyásolják.

27 MILLIÁRD

forint volt az allergiás megbetegedések kezelésének összköltsége hazánkban 2005-ben.

4,5 MILLIÁRD

ember lesz allergiás 2050-re az Egészségügyi Világszervezet (WHO) jelentése szerint. A becslések szerint tizenöt éven belül a föld népességének fele szenved valamilyen allergiás megbetegedésben. Ma az emberiség 35 százaléka allergiás.

2008. május 3.

ŰRSZONDA

A SZÉNAKAZALBAN

Sikeresen landolt az amerikai űrkutatási hivatal, a NASA Mars-szondája, a Phoenix hétfőn a Mars északi sarkvidékének közelében 680 millió kilométeres utazás után. A leszállást követően, miután a rádiójelek negyedóra alatt megtették a két bolygó közötti távolságot, megérkeztek a szonda első fényképei. A képeken jól látszik, hogy a Phoenix szinte teljesen vízszintes felületen landolt, és napelemei rendben kinyíltak, amelyek nélkül a szonda akkumulátorai alig 34 órát bírtak volna. A Phoenix a hatodik sikeresen landolt marsszonda, nyolc társa eltűnt leszállás közben.

1,6 MILLIÁRD

képpont a mérete minden egyes képnek abból a 18 fotót tartalmazó sorozatból, amelyet az űrkutatók most tettek letölthetővé az interneten keresztül (http: //tinyurl.com/6dkp8x) az amatőr csillagászok számára. A NASA kutatói szerint a fényképeken fel lehet fedezni valahol az 1999-ben lezuhant Mars Polar Lander maradványait, ezek megtalálásában kérik az önkéntesek segítségét. A roncsok választ adhatnak a kudarc okát firtató kérdésekre.

3-4

képpont lehet mindössze egy-egy maradvány mérete a képeken, feltéve, hogy nem lepte be azóta a por. A most nyilvánosságra hozott fotók felbontása rendkívül jónak mondható, egy képpont a felszínen alig

30

centiméternek felel meg. A roncsok felfedezését tovább nehezíti, hogy a Mars sziklás felszínén sok más geológiai formáció található, amelyek szinte megkülönböztethetetlenek az űrszondától, nyilatkozta a New Scientist magazinnak Guy McArthur, az Arizonai Egyetem munkatársa. Nem a Polar Lander volt az egyetlen Mars-szonda, amelyet elveszítettek a NASA űrkutatói.

750 MILLIÓ

kilométer utat tett meg az 1996-ban indított Mars Global Surveyor szonda, amely 1997-ben 300 nap múltán állt Mars körüli pályára. Fő feladata a bolygó felszínének fényképezése és feltérképezése volt. Háromszor meghosszabbított, kilencéves működése során minden 117. percben megkerülte a Marsot

378

kilométeres magasságban, szinte tökéletes körpályát követve. Küldetése tehát sikernek tekinthető. 2006. november 2-án – valószínűleg egy hibás parancs következtében – túlmelegedtek az akkumulátorai, és megszakadt vele a kapcsolat.

4,44822162

newton erőnek felel meg a nemzetközi (metrikus) mértékegységrendszerben, az SI-ben egy angol fontnyi erőhatás. Ezt az átváltást felejthették el a NASA két laboratóriumában dolgozó szakemberek, amikor 1998-ban a Mars Climate Orbiter nevű szonda leszállását irányították. A manőverező hajtóműveket irányító szoftver ugyanis angolszász mértékegységeket várt, de metrikus adatokat tápláltak belé. Emiatt a szonda túl alacsonyan közelítette meg a bolygót, szinte becsapódott a légkörébe, és valószínűleg elégett. Az eset után végzett vizsgálat még

23

további hibát tárt fel, amelyek mind elősegítették a kudarcot. A küldetés teljes költsége 328 millió dollárra rúgott. A néhány kudarc mellett két expedíció, a Spirit és az Opportunity marsjárók küldetése igazi sikertörténet.

1616

nap telt el a Spirit marsjáró robot 2004. január 4-i indulása óta. Három héttel később leszállt testvére is, az Opportunity. Már tizenötször hosszabb ideje működnek, mint azt a NASA előzetesen remélte. A marsjárók amellett, hogy panorámafelvételeket készítenek a felszínről, geológiai kutatásokat is végeznek. Robotkarjuk segítségével kőzetmintákat tudnak venni a talajból. Fedélzetükön spektrométer, mikroszkóp és más vizsgálóeszközök is helyet kaptak.

2008. június 7.

NANOKEZELÉS

Jelentős eredményt értek el a Szegedi Tudományegyetem kutatói a nanotechnológia orvosi alkalmazásának területén. A nanométeres léptékű vas-oxid-részecskéket folyadékban eloszlatva mágnesezhető folyadékot állítottak elő. A kolloidikai tanszék munkatársai, Tombácz Etelka és Hajdú Angéla eredményeit a daganatos betegségek gyógyításában is lehet majd alkalmazni.

EGYMILLIOMOD

milliméter egy nanométer, amelyről a nanotechnológia a nevét kapta. Az utóbbi évtizedekben a fizika, a kémia és a mikroelektronika fejlődése fokozatosan lehetővé tette, hogy mikroszkopikus méretű tárgyakat, kapszulákat, csövecskéket, apró gépeket állítsunk elő. Méretük általában száz nanométer alatt van, sokan közülük önmagukat építik fel az őket alkotó atomok közötti vonzó- és taszítóerők segítségével. Bár a technológia ma még kísérleti fázisban van, sokak szerint a számítógépek következő generációja is hasonló elven fog működni.

200

nanométer hosszú a legkisebb baktérium, a Mycoplasma sejtje. Az átlagos nanorészecskék mérete ennek kevesebb mint a fele, így könnyedén haladhatnak a véráramban, nem akadnak el még a legszűkebb hajszálerekben sem. Segítségükkel pontosan a célsejtbe lehet juttatni gyógyszermolekulákat. A nanorészecskék felületéhez kapcsolt különleges kötőmolekulák útján előre meghatározott sejttípusokhoz, például tumorsejtekhez kapcsolódhatnak, megjelölve azokat a későbbi vizsgálat és kezelés számára.

FÉL

milliméter nagyságú daganat is kimutatható már a mágneses rezonancián alapuló képalkotó eljárás (MRI) segítségével, ha előzetesen nanorészecskéket kapcsolnak a tumorsejtekhez. Minthogy a rák gyógyíthatóságában alapvető jelentősége van a korai felfedezésnek, ez az új diagnosztikai eljárás áttörést hozhat a gyógyításban. Hasonló tudományos témán dolgoznak a szegedi kutatók is.

NÉGYMILLIÓ

forint az az összeg, amennyiből Tombácz Etelkának és munkatársainak gazdálkodniuk kell évente, írja az Index. Ez nagyon kevés a hasonló külföldi biotechnológiai kutatások költségvetéséhez viszonyítva. Ennyi pénzből kell kigazdálkodniuk a kutatás összes költségét, a berendezések és a vegyszerek árát is.

10-15

év kell, amíg kutatási eredményeik az orvosi gyakorlatban is megjelenhetnek. Ennek oka, hogy igen összetett folyamatokat vizsgálnak, és az új gyógyító módszerek bevezetését minden esetben hosszadalmas állatkísérletek és klinikai tesztek előzik meg. Módszerükkel a beteg szervezetébe juttatott mágneses nanorészecskék hatása „működés közben” vizsgálható, nem kell szövettani vizsgálatot végezni hozzá. Kiderítették, hogy a nanorészecskék felületének burkolására általánosan használt citromsav nem megfelelő, helyette egyfajta zsírsavat alkalmaznak. A nanorészecskék azonban egészségügyi kockázatot is rejthetnek.

30-40

év alatt tüdőrákot okozhat az apró nanocsövecskék belélegzése, állapították meg skót kutatók. A hatásuk hasonló a mára már betiltott azbesztéhez. E nanocsövecskékek általában egyetlen szénatom vastagságának megfelelő grafitlapok összecsavarásával gyártják. Átmérőjük csupán néhány nanométeres, így apró tűkként átfúródhatnak a tüdő léghólyagocskáinak falán. Minthogy hosszuk akár több száz nanométer is lehet, a szervezet védekezőrendszere nem képes semlegesíteni őket. Mindennapi életünk során egyre gyakrabban találkozhatunk velük, az építőiparban a műanyagok megerősítésére használják őket.

2008. június 21.

EGY BÁLA BÁLNA

Japán a Nemzetközi Bálnavadászati Tanács júniusban tartott santiagói éves ülésszakán a tudományosnak nevezett bálnavadászat fenntartása mellett érvelt. Képviselői elmondták, hogy a bálnák leölésével olyan fontos tudományos ismeretekhez jutottak, amelyek más módon nem lettek volna hozzáférhetők. A bálnák egyedszáma szerintük egyre magasabb a világ tengereiben, a populációk pedig kitűnő egészségnek örvendenek, így semmi sem indokolja a kereskedelmi célú vadászat tilalmának fenntartását. A világ bálnavadászatot ellenző országai ezzel szemben azt hangoztatják, hogy Japán és a többi bálnavadászatot engedélyező állam a tudományos lepel mögött haszonszerzési szándékkal öli e tengeri emlősöket. A zsákmányolt bálnák pedig, félig legális csatornákon keresztül, végül drága vendéglők étlapjaira kerülnek.

81

ország tagja jelenleg az 1946-ban alapított Nemzetközi Bálnavadászati Tanácsnak, amelyet a vészesen fogyatkozó bálnapopulációk megmentése és a vadászat fenntarthatósága érdekében alapítottak a bálnákra vadászó országok. Azóta számos ország, így hazánk is tagja lett a szervezetnek.

13

országról tudott, hogy bálnavadászatot folytat napjainkban. A legtöbb zsákmányt Japán, Norvégia, Izland és a Feröer-szigetek ejti, de indonéz, karibi, amerikai és kanadai (eszkimó) halászok is vadásznak bálnákra. A Nemzetközi Bálnavadászati Tanács 1982-ben kétharmados többséggel moratóriumot fogadott el a kereskedelmi célú vadászatra, amely 1986-ban lépett életbe, és azóta folyamatosan meghosszabbítják. A tilalom azonban könnyedén kijátszható, hiszen tudományos célból és a bennszülött törzsek hagyományőrzéseként évente meghatározott számú tengeri emlős elejtését továbbra is engedélyezik. Norvégia 1994-ben, Izland 2006-ban újrakezdte a kereskedelmi vadászatot. Emellett elterjedt a bálnák illegális vadászata is.

1000

bálna tudományos célú leölésére kapott engedélyt Japán évente. A 2007-2008-as időszakban japán bálnavadászhajók már zsákmányul ejtettek 551 csukabálnát az Atlanti-óceánon és 158-at a Csendes-óceán északi részén, valamint más fajok 150 egyedét. A Greenpeace bejelentette, hogy a szervezet egyik hajója, az Esperanza az elmúlt évben

300

alkalommal akadályozta meg, hogy japán halászok bálnákat ejtsenek el: az elejtendő zsákmány és a halászhajó közé manővereztek.

50 MILLIÓ

négyzetkilométeres védelmi övezetet hoztak létre a déli tengereken, az Antarktisz körül 1994-ben. Az Indiai-óceánon már 1979 óta nem lehet kereskedelmi célú vadászatot folytatni. A moratóriumok hatásaként az utóbbi évtizedekben a világ bálnapopulációi valóban regenerálódni kezdtek. A múlt század közepére a világ

13

bálnafajából öt túlélése veszélybe került.

650-2000

állatra fogyatkozott a leginkább veszélyeztetett fajok közé tartozó kék bálna egyedszáma 1964-re. A bálnavadászat előtti időkben a becslések szerint

275000

kék bálna élt a földön, így alig fél százalékuk maradhatott meg. A vadászat betiltása óta a populációjuk növekedésnek indult, napjainkban 5-12 ezerre teszik a számukat.

48477

hosszú szárnyú bálnát ejtett el a Szovjetunió 1948 és 1973 között, dacára annak, hogy csak

2710

állat leölését jelentették a bálnavadászati tanácsnak. Ez az eset is mutatja, hogy óvatosan kell kezelni a bálnavadász országok önkéntes bejelentésén alapuló adatokat az elpusztított bálnák számáról.

2008. július 5.

WIKI-VIADAL

A 156 éves francia lexikonkiadó, a Larousse nemrégiben megnyitotta internetes változatát az önkéntes segítők előtt. Ezzel bevallottan az egyre népszerűbb, ingyenesen hozzáférhető és bárki által szerkeszthető internetes enciklopédiával, a Wikipédiával kívánnak versenyre kelni. A Larousse szerkesztői ugyanakkor igyekeznek elkerülni a Wikipédia hírnevét megtépázó botrányokat. Ezért a felhasználók nem bújhatnak a névtelenség mögé, nem írhatják át egymás bejegyzéseit (bár megjegyzéseket fűzhetnek hozzájuk), és a honlapon élesen elkülönülnek a szakemberek és a lelkes segítők által írt szócikkek.

2 448 726

szócikket tartalmazott lapzártánkkor a Wikipédia angol nyelvű változata. Így több mint huszonötször több szóból állt, mint a második legnagyobb angol nyelvű lexikon, az Encyclopaedia Britannica. Ha kinyomtatnánk, mintegy

790

egyenként 25 centiméter magas és 5 centiméter széles kötetet töltene meg. A Wikipédiát Jimmy Wales alapította, akinek 2001. január 15-i tesztbejegyzésével indult a lexikon angolul. Mégsem a Wikipédia a valaha írt legterjedelmesebb lexikon a világon.

11 095

kötetből állt a kínai Jongle-enciklopédia, amely valószínűleg a legnagyobb, általános ismereteket összegyűjtő lexikon volt, amely valaha létezett. Jongle császár, aki 1402 és 1424 között uralkodott Kínában, kétezer tudóst bízott meg az írással, akik négy év alatt gyűjtötték össze az akkor hozzáférhető forrásmunkákat. Az irattekercsekre írt lexikon

40

köbmétert tölthetett meg és 370 millió kínai írásjelet tartalmazott. Mára csupán néhány töredék maradt fenn belőle.

264

különböző nyelven hoztak létre az elmúlt hét évben Wikipédia-változatokat az önkéntes közreműködők. A magyar oldal még az alapítás évében, szeptember 5-én megkezdte működését, és ma 99 283 bejegyzést tartalmaz.

7 445 999

regisztrált felhasználó szerkeszti a Wikipédiát a világ szinte összes országából. Minthogy a szócikkek átírásához még regisztráció sem szükséges, nem lehet pontosan megmondani, hogy hányan vettek részt eddig összesen az enciklopédia írásában, számukat

12

millióra becsülik. A teljes anonimitás a diktatórikus berendezkedésű államokban élő wikipedisták biztonságát szolgálja. E nyitottságnak azonban hátrányai is lehetnek. A szócikkeket a hagyományos nyomtatott lexikonokkal ellentétben nemcsak szakemberek, hanem bárki szerkesztheti. Ezért sokak szerint megkérdőjelezhető a Wikipédia hitelessége, így arra forrásként tudományos dolgozatokban hivatkozni nem lehet.

126

alkalommal módosították a feltételezések szerint ausztrál kormányzati számítógépekről a Wikipédia azon szócikkeit, amelyek előnytelen színben tüntették föl John Howard miniszterelnököt. Az utóbbi években számos olyan esetre derült fény, amikor nagyvállalatok módosították a róluk írt szócikkeket a lexikonban, illetve többször a legmegbecsültebb szerkesztőkről derült ki, hogy nem is rendelkeznek a megfelelő végzettséggel.

18

perccel a 2005. július 7-i londoni terrortámadások után írták a bombarobbantásról szóló szócikk első változatát a Wikipédiába. A nap folyamán ezután számos önkéntes működött közre a bejegyzés fejlesztésében. Estére már vagy húszoldalassá gyarapodott a szöveg, fényképekkel, térképekkel. A Wikipédia naprakészségével egyik nyomtatott lexikon sem versenyezhet, azok hitelességük megóvásával maradhatnak fenn a jövőben.

2008. július 12.

ILYEN A KOKSZ

Egy minap nyilvánosságra hozott vizsgálat eredményeiből kiderült, hogy az eritropoetin (EPO – széles körben használt doppingszer) laboratóriumi kimutatása bizonytalan lehet. Carsten Lundby, a Koppenhágai Izomkutató Központ munkatársa nyolc egészséges embernek adott EPO-t. Vérmintáikat ezután elküldte két független laboratóriumnak, amelyek a Nemzetközi Doppingellenes Ügynökség (WADA) számára is végeznek doppingvizsgálatokat, EPO-tesztet kérve tőlük. A két laboratórium eredményei jelentősen különböztek egymástól, jelentette a New Scientist magazin. Az EPO-kezelés kezdeti szakaszában levett vérmintákról az egyik labor például megállapította, hogy mindegyik pozitív volt, a másik, egy kölni intézet viszont mindegyiket negatívnak találta. Utólag e laboratórium tiltakozott a vizsgálat szerinte csúsztató állításai miatt. Lundby mérlegelte, hogy eredményeit a Tour de France és az olimpia előtt nyilvánosságra hozza-e, hiszen ezzel akár bátorítást is adhat a csaló sportolóknak a doppingolásra, végül a publikáció mellett döntött.

104

évvel ezelőtt, az 1904-es Saint Louis-i olimpia maratonifutó-bajnoka, Thomas Hicks volt talán a modern kori sport első doppingoló versenyzője. Segítői a verseny alatt két milligramm sztrichnint és némi brandyt adtak neki erősítésképpen. (Vetélytársa, Fred Lorz sem volt esélyes a fair play díjra. A táv első

14

kilométerét lefutotta, majd autóba szállt, és az utolsó 8 kilométerre csatlakozott újra a versenyhez. A bírák észrevették a csalást.)

4–6 MILLIÓ

vörösvértest található a felnőtt emberek vérének egy mikroliterjében. A vörösvértestek felelősek az oxigén szállításáért. Minthogy az izomműködéshez is oxigénre van szükség, ha növeljük a vörösvértestek számát, megnövekedett teljesítményre számíthatunk. Az eritropoetin természetes emberi hormon, amelyet a máj és a vesék állítanak elő, és a csontvelőben serkenti a vörösvértestek képződését, így növelve a vér oxigénszállító képességét.

3

nap alatt kiürül a szintetikus EPO a szervezetből, ezért rendkívül nehéz a kimutatása. A dopping kiürülése után hatása még hetekig érezhető. Az EPO-t könnyű összetéveszteni más vegyi anyagokkal, amelyek természetesen is megtalálhatók az ember vizeletében. Egy belga triatlonista, Rutger Beke 2005-ben sikeresen fellebbezett doppingolás miatt kirótt eltiltása ellen. Állítása szerint a levett minta beszennyeződött, és amit találtak, az nem EPO, hanem egy tőle megkülönböztethetetlen fehérje volt.

3559

kilométer volt a Tour de France francia kerékpáros- körverseny össztávja 2008-ban, amelyet 21 szakaszban teljesítettek a versenyzők. Egy szakasz átlagos hossza 170 kilométer volt. Egyetlen EPO-vizeletvizsgálat

400

dollárba kerül, így a 180 induló versenyző egyszeri vizsgálata 72 ezer dollárba kerülne, és a teszteket a gyors kiürülés miatt meg kellene ismételni két-három naponta.

4

versenyző így is lebukott doppingolással az idei versenyen. Köztük volt az olasz Riccardo Ricco is, akit csapata – amely ezután távozott a versenyről – azonnal kirúgott. (A csapat szponzora ezután bejelentette, kivonul a profi-kerékpársport finanszírozásából).

5

versenyzőt értek doppingvétségen a tavalyi Tour de France idején, a versenyt megelőzően pedig négy korábban sikeres kerékpárosról derült ki, hogy tiltott szereket használtak. Tavaly a doppingbotrányok naponta követték egymást, aminek hatására a német ARD és ZDF tévétársaságok beszüntették közvetítéseiket a versenyről.

2008. augusztus 9.

MEGSÁRGULT

BYTE-OK

A Google amerikai internetes cég bejelentette, hogy a közeljövőben számos újság valamennyi régi példányát digitalizálja és mindenki számára ingyenesen kereshetővé és letölthetővé teszi. Az ígéretek szerint nemcsak a cikkek szövegét lehet majd letölteni az adatbázisból, hanem az eredeti, esetenként minden bizonnyal megsárgult újságoldalak képei is elérhetővé válnak.

Hírnevét más hasonló kezdeményezésekkel szilárdította meg a Google. A leghatékonyabbnak tartott internetes kereső üzemeltetőjeként vált világhírűvé, ma már azonban programjaival a földet pásztázó műholdak fényképeinek segítségével akár saját házunkat is megkereshetjük, illetve messzi csillagok és bolygók után kutatva tehetünk galaktikus utazást. Néhány évvel ezelőtt a Google milliószámra kezdte digitalizálni és ingyenesen elérhetővé tenni a világ legnagyobb könyvtáraiban fellelhető könyvek tartalmát. Ez a vállalkozás azonban sértette számos könyvkiadó üzleti érdekét, így a szerzői jogi perektől tartva a Google ma már csak rövid részleteket, illetve a könyvek megvételének lehetőségét közli a honlapján. A tapasztalatokból tanulva az újságok közzététele előtt a cég megegyezett kiadókkal, így valóban a teljes szöveg felkerülhet az internetre. A jól bevált modell szerint bevételt a keresési eredmények mellett elhelyezett, témába illő hirdetésekből remél a cég.

100

újság kiadójával kötött szerződést a Google a program első lépéseként. Ezek között főként észak-amerikai, egyesült államokbeli és kanadai lapok vannak. Az internetes keresés eredményeként előtűnő régi cikkeket eredeti formájukban lehet majd kinyomtatni, tehát a fotók, az ábrák, de még az újságoldalakon szereplő apróhirdetések sem hiányoznak. Így a felhasználók valóban akár százéves újság lapjait tarthatják a kezükben anélkül, hogy könyvtárakban kutatnának a régi bekötött példányok után.

EGYMILLIÁRD

lap szkennelését tervezik naponta, amikor a tesztidőszak után teljes gőzzel beindul a vállalkozás. A remények szerint a világ számos országának kiadóit meg tudják győzni arról, hogy csatlakozzanak a kezdeményezéshez.

244

éve folyamatosan megjelenik a kanadai Québec tartományban a Québec Chronicle-Telegraph, ezzel a legrégebbi folyamatosan működő újság Észak-Amerikában. Hamarosan az összes megjelent példányának másolata elérhető lesz az interneten.

680

kilométer magasból fényképezi majd a Földet a múlt szombaton fellőtt GeoEye–1 műhold, amelynek költségeit nagyrészt a Google fizette. Bár az amerikai hírszerzés számára is szolgáltat majd információkat, a képek – szándékos minőségrontás után – feltűnnek majd a Google Earth program műholdképei között is.

16

műhold felbocsátását tervezi a közeljövőben a Google együttműködve üzlettársaival. A mesterséges holdak segítségével internet-hozzáféréshez juttatnák a föld kevéssé fejlett régióit, így Közép-Afrikát és Kelet-Ázsiát.

2008. szeptember 13.

SZÜLINAPOS ÓZONLYUK

Huszonöt évvel ezelőtt, 1983 októberében Joe Farman, az Antarktiszon lévő brit Halley Bay kutatóállomás meteorológusa a Déli-sark fölötti magas légköri ózonkoncentráció drasztikus csökkenésére lett figyelmes. A Nap káros sugarait kiszűrő ózon fele eltűnt, mondhatni, kilyukadt az ózonréteg. Farman először maga sem hitte el mérési eredményeit, hiszen mindaddig úgy gondolták, hogy az ózonréteg vastagsága nagyjából állandó. Régi mérőeszköze helyett újat hozatott, és egy évvel később megismételte a mérést. Az ózonlyuk egy év alatt még nagyobb lett. A meteorológus úgy vélte, hogy az ózonlyuk nem természetes úton jött létre, hanem az emberi tevékenység következtében a légkörbe jutó freonok és más gázok pusztítják a három oxigénatomból összekapcsolódott ózonmolekulákat.

3

milliméter vastag réteget alkotna mindössze az ózon, ha a légkörben lévő összes molekula a tengerszinten gyűlne össze. A felső légkör

17 ÉS 50

kilométer közötti magasságban lévő rétege, a sztratoszféra hatszor több ózonmolekulát tartalmaz, mint a talaj menti levegő, százezer részecskéből mégis csak egy ózonmolekulát találunk.

350 MILLIÁRDSZOR

kisebb a Föld felszínén az UV-B-sugárzás mértéke az ózonrétegnek köszönhetően, mint a felső légkörben. Az élő szervezetekre legveszélyesebb hullámhosszú ibolyántúli sugárzást, az UV-C-t pedig teljes egészében kiszűri az ózonréteg, így az csak

35

kilométeres magasságig közelíti meg a felszínt. A felső légkör ózontartalma állandó körforgásban van. Az elnyelt ultraibolya sugárzás hatására a kétatomos oxigénmolekulák szabad oxigénatomokra bomlanak, amelyek igen reakcióképesek, így egy másik oxigénmolekulával egyesülve háromatomos ózonmolekulákat hoznak létre. E molekulák újabb sugárzást elnyelve elbomlanak, és a ciklus újból kezdődik.

25

éves volt az a Dobsonmeter, amellyel Joe Farman felfedezte az ózonlyukat. E tudományos szenzáció kényelmetlen helyzetbe hozta az amerikai űrkutatási hivatalt, a NASA-t, hiszen ők a légkört a nap huszonnégy órájában figyelő modern meteorológiai műholdjaikkal nem vették észre az ózontartalom esését. A hibát az okozhatta, hogy a koncentráció olyan alacsonynak tűnt, hogy az adatelemző számítógép mérési hibának vélte, és nem törődött vele.

100 000

ózonmolekulát képes elbontani egyetlen klóratom, amely az emberi légszennyezés következtében jut a magas légkörbe, és ott az ibolyántúli sugárzás hatására elbomlik. Az ózonpusztító hatás

–43

Celsius-fok alatt a legnagyobb, ezért az Antarktisz fölött alakult ki először az ózonlyuk, hiszen ott –62 Celsius-fok a sztratoszféra hőmérséklete.

26 MILLIÓ

négyzet-kilométeres volt a Déli-sark fölötti ózonlyuk kiterjedése 2006 októberében. A lyuk mérete éves ritmusban változik, szeptember–októberben a legnagyobb, november táján általában bezárul. Az 1987-es montreali jegyzőkönyvnek megfelelően az ózonréteg pusztulásáért leginkább felelős halogénezett szénhidrogén (CFC)-gázokat a kilencvenes évek elején nagyrészt kivonták a törvényes forgalomból, illegális kereskedelmüket azonban évi

25

ezer tonnára becsülik. Bár az intézkedések hatásosnak bizonyultak, és az Antarktisz fölötti ózonkoncentráció újra növekedésnek indult, a meteorológusok csak 2068-ra várják, hogy megközelíti a nyolcvanas évek szintjét.

2008. október 25.

VÉGSŐ VISSZASZÁMLÁLÁS

Az amerikai űrkutatási hivatal, a NASA november 14-én lőtte fel Endeavour nevű űrsiklóját. Korábban bejelentették, hogy 2010. szeptember 30-án végleg kivonnák a flottát a szolgálatból, bár egyesek felvetették, hogy az Oroszországgal romlófélben lévő viszony miatt érdemes lenne meghosszabbítani az élettartamukat. A következő két évben a tervek szerint még kilencszer startol a három űrrepülőgép. 175 milliárd dollárra becsülik az űrsiklóprogram 29 évének összköltségét. A bejelentés után felerősödtek a találgatások a többször is felhasználható űrhajók következő nemzedékéről.

1981.

április 12-én indult első útjára többszöri halasztás után a Columbia űrsikló. A többször használható űrjármű kifejlesztésével a NASA lecsökkentette az űrrepülések költségét. Az űrsikló három fő részből áll. Az űrhajósok a repülőgép formájú, Föld körül keringő, majd egy kifutópályán landoló leszállóegységben foglalnak helyet. A felszálláshoz azonban elengedhetetlen egy hatalmas külső üzemanyagtartály, amelyet folyékony oxigénnel és folyékony hidrogénnel töltenek meg. Az üzemanyagtartályhoz oldalról egy-egy szilárd hajtóanyagú gyorsítórakéta is kapcsolódik.

450

tonna szilárd üzemanyaggal töltik föl egyenként a két gyorsítórakétát. Az üzemanyag por állagú alumínium és ammónium-perklorát keveréke. A két rakéta együttesen 4800 tonna tolóerőt nyújt, amely

60

százalékban fedezi a Föld gravitációs mezejének legyőzéséhez szükséges energiát. A fennmaradó 40 százalékot az űrrepülőgép saját hajtóművei adják.

124

küldetést teljesítettek eddig az űrsiklók. Összesen hat repülőgépet építettek, közülük öt volt alkalmas űrrepülésre. Az elsőt, az Enterprise-t csak a prototípus földi tesztelésére használták. Az első felszállásra kész példány a Columbia volt, amely 1979-ben készült el, őt követte a Challenger, a Discovery, az Atlantis, végül 1991-ben az Endeavour.

73

másodperccel az indítás után felrobbant a Challenger 1986. január 28-án. A fedélzetén életét vesztette Francis Scobee parancsnok és hatfős legénysége, közöttük a középiskolai történelemtanár, Christa McAuliffe. Ez volt az első repülés közben történt amerikai űrrepülő-baleset. A televízió által egyenes adásban közvetített katasztrófáról egy felmérés szerint egy órán belül már az amerikaiak

82

százaléka tudott. A vizsgálatok szerint az egyik gyorsítófokozat szigetelőgyűrűje okozta a robbanást.

0,54

kilogramm volt mindössze a tömege annak a szigetelőhab-darabnak, amely a Columbia 2003. január 16-i felszállásakor levált a külső üzemanyagtartályról, és felsértette az űrrepülő bal szárnyának hővédő pajzsát. Február elsején, amikor az űrsikló újra belépett a Föld légkörébe, a forró gázok a lyukon keresztül behatoltak a szárnyba, és az űrrepülő Texas fölött

60

kilométeres magasságban felrobbant. Hét űrhajós veszett oda.

2015

elején tervezik fellőni az űrsiklókat felváltani hivatott Orion űrhajót, amelyet az Ares rakéták juttatnának Föld körüli pályára. Az Orion fő feladata a nemzetközi űrállomás ellátása lesz, de a tervezett Hold- és Mars-utazások alkalmával is szerephez juthat.

2008. november 22.

FANYAR AGYAR

A világ legnagyobb internetes aukciósháza, az eBay bejelentette, hogy betiltja oldalán az elefántcsont és az elefántcsontból készített ajándéktárgyak kereskedelmét, adta hírül a New Scientist. A döntés közvetlen kiváltó oka a Nemzetközi Állatjóléti Alapítvány (IFAW) nevű természetvédő szervezet minap nyilvánosságra hozott jelentése. A Gyilkosság kattintással című tanulmány felfedi, hogy bár az eBay tavaly júniusban megtiltotta a határokon átívelő elefántcsont-kereskedelmet, szinte lehetetlen megkülönböztetni a törvényesen és az illegálisan eladásra kínált agyarból készült portékákat. Az alapítvány megelégedéssel nyugtázta, hogy az eBay megtette ezt a fontos lépést az elefántok mértéktelen mészárlásának megállítása érdekében. A határozatot valamilyen furcsa okból azonban nem léptették azonnal életbe. A tilalom csak január elsején, a karácsonyi ajándékvásárlási roham lezárultával veszi kezdetét.

20 MILLIÁRD

dollárra tehető a vadállatokból készített termékek világméretű kereskedelmének értéke évente. Az állatvédő alapítvány tizenegy ország 183 weboldalán öszszesen 7122 vad eredetű árut talált, amelyek

63

százalékát az eBayen kínálták eladásra. A piac hetven százalékát az Egyesült Államok foglalta el: az amerikai eladók tízszer nagyobb forgalmat bonyolítottak le, mint a rangsor második helyén holtversenyben álló Egyesült Királyság és Kína.

73

százalékot tettek ki az eladásokból az elefántcsontból készített termékek. A forgalom egyötödéért a veszélyeztetett élő madarak (például a Mexikóban és Guatemalában honos sárga fejű amazonpapagáj) kereskedelme volt a felelős. Sok egzotikum iránt rajongó tehetős vevő keres még leopárd-, gepárd- és krokodilbőröket is.

1947

előttről származó agyar számít „régiségnek” az elefántcsont-kereskedelmet 1989-ben betiltó CITES-egyezmény szerint. Bár az újonnan vadászott agyarakon ezután már nem lehetett törvényesen túladni, az antik csontot továbbra is korlátozás nélkül tudják az érdeklődők megvásárolni. A szabályozás szinte felkínálja a kiskaput, de az internetes eladók nem is próbálják leplezni, hogy illegális árut hirdetnek.

20 EZER

dolláros áron talált gazdára az a két teljes agyar, amellyel egy férfi pózolt a világhálóra feltöltött fényképen. Jeff Flocken, az IFAW munkatársa elmondta: sok eladó nyíltan kijelenti, hogy a tőlük megvásárolható elefántcsont „friss, nemrégiben vadászták”. Az eBay most úgy döntött, hogy csak a

108

évesnél régebbi elefántcsont termékek kereskedelmét engedélyezi. A XIX. századi zongorák billentyűit például gyakran ebből az anyagból készítették.

20 EZER

elefántot gyilkolnak le a becslések szerint évente az agyarukért. A múlt század negyvenes éveiben még három–öt millió afrikai elefánt élt a szavannákon, mára félmillió állat maradt. Bár az évi húszezer leölt állat még mindig igen sok, az elefántcsont-kereskedelem betiltása mégis hatásos volt, hiszen a nyolcvanas években évente százezer elefántot vadásztak le, és egyes tájakon a populáció nyolcvan százaléka kihalt.

2008. december 6.

FELEDHETETLEN FELEDÉKENY

December 2-án, nyolcvankét éves korában elhunyt Henry Gustav Molaison, akinek a teljes nevét, személyiségi jogait védendő, egészen a haláláig titkolták. H. M. monogramja azonban világhírű lett, sok neurológus kutató úgy emlékszik rá, mint aki talán a legtöbbet tette a memória működésének megértéséért. H. M. gyermekkorában balesetet szenvedett, ezután csúnya epilepsziás rohamok törtek rá. A tünetek egyre súlyosbodtak, ezért orvosai a sebészeti beavatkozás mellett döntöttek. Agyának azt a részét szerették volna eltávolítani, amelyet az epilepsziás rohamok forrásának gondoltak. Az operáció következtében azonban elvesztette rövid távú emlékezetét, így haláláig semmire sem emlékezett, az őt felkereső majdnem száz kutatóra és az évtizedekig tartó memóriatesztekre sem.

9

éves korában Henryt elütötte egy biciklista. Agysérülése következtében epilepsziás lett, és a gyakran rátörő, súlyosbodó rohamok miatt fiatal felnőttként nem tudott munkát vállalni. William Beecher Scoville, az egyesült államokbeli hartfordi kórház agysebésze megállapította, hogy az epilepsziás rohamok Henry agyának jobb és bal oldali halántéklebenyei miatt alakulnak ki, ezért ezek egy részének eltávolítását javasolta.

27

éves korában végezték el az operációt, amely után H. M. agyának hipocampus nevű részét szinte teljes egészében eltávolították. A műtét eredeti célját illetően sikeres volt, Henry időskorában évente csak két epilepsziás rohamot élt át. Nem várt mellékhatásként viszont a beteg elvesztette az új emlékek rögzítésének képességét. Scoville és Brenda Milner, a McGill Egyetem pszichológusa Henryt vizsgálva fedezte fel, hogy az emlékek rövid távú rögzítése a hipocampus feladata.

55

éven keresztül élt Molaison új emlékek nélkül, először szüleivel, majd rokonaival, végül intézetben. A műtét előtti emléknyomai megmaradtak, azokról gyakran mesélt látogatóinak. Szeretett tévét nézni, bingózni és füvet nyírni, és mindig örömmel fogadta az őt meglátogató agykutatók hadát. Bár nem értette meg teljesen, hogy mit is akarnak tőle, érezte, hogy fontos a tudomány számára.

15–20

másodpercig emlékezett a hallott szavakra, a látott eseményekre és az őt körülvevő emberekre. „Nagyon kedves ember volt. Türelmesen és örömmel fogadta a feladatokat, amelyeket adtam neki. Pedig minden egyes alkalommal, amikor bementem hozzá, úgy fogadott, mintha még sohasem találkoztunk volna” – idézte a New York Times Brenda Milnert.

1744

közlemény foglalkozott 2002-ig Scoville és Milner 1957-ben megjelent korszakalkotó tudományos cikkével. Milner öt évvel később felfedezte, hogy H. M. továbbra is rögzít bizonyos emlékeket. Arra kérte Henryt, hogy tollal kövesse az elé tett papíron lévő csillag vonalait úgy, hogy közben tükörben láthatta az ábrát és saját kezét. Ez kezdetben nehéz feladatnak bizonyult, az ismétlődő tesztek során azonban Henry egyre ügyesebb lett. Kiderült, hogy az emlékezet két részre osztható. Az explicit vagy deklaratív memória felelős a nevek, tárgyak megjegyzéséért, az implicit memória pedig a készségek (a biciklizés vagy a gitározás) tárolására szolgál. Henry persze nem emlékezett arra, hogy már elvégezte a tesztet korábban is. Egyszer meg is jegyezte: „Azt hittem, nehezebb lesz.”

2008. december 13.

BITNEMZEDÉK

Soha korábban nem élvezte úgy a tanítást. Új energiák sugároztak az osztályteremben, kevesebbet kellett fegyelmezni a gyerekeket, a szülőket pedig sokkal könnyebben be lehetett vonni az oktatásba – mesélte Nicholas Negroponte a New Scientistnek tavaly decemberben egy idős uruguayi tanítónőről, aki az új laptopok érkezésének hírére nyugdíjba akart vonulni, majd megismerkedve velük újult erővel tanított tovább. Negroponte, a Massachusettsi Műegyetem (MIT) médialaboratóriumának volt igazgatójaként az utóbbi években az Egy laptopot minden gyereknek (OLPC) program mindeneseként tevékenykedik. A kezdeményezés célja, hogy a harmadik világban nevelkedő gyerekek olcsó, strapabíró hordozható számítógéphez jussanak, így ellensúlyozva nyugati társaikkal szemben fennálló „digitális hátrányukat”.

100

dollárért adtak volna a tervek szerint egy számítógépet, amelyet a vásárló országok később szétosztanak a rászoruló kicsik között. „Amikor először mondtuk, hogy százdolláros áron tudunk előállítani egy laptopot, mindenki azt gondolta, ez képtelenség és piacellenes, hiszen akkoriban ezer dollár volt a laptopok átlagára” – mondja Negroponte. Mára a piac kezdi követni az OLPC által kijelölt utat, és egyre olcsóbb hordozható komputerek jelennek meg.

199

dollárba kerül valójában az XO–1 típusjelű laptop, így is jelentősen olcsóbb vetélytársainál. Bár kisebb a képernyője, gyengébb processzor működteti, és tárolókapacitása is csekélyebb, mint az megszokott, mindazokra a feladatokra alkalmas, amelyekre egy kisiskolásnak szüksége van. Nyílt forráskódú, Linux-alapú operációs rendszer működik rajta, és a legkülönfélébb programokat telepítették rá. Jellegzetes zöld színét Nigéria nemzeti színe után kapta, mivel az ottani elnök egyike a program legelkötelezettebb támogatóinak.

600 EZER

számítógépet osztottak ki tavaly decemberig az OLPC bejelentése szerint. Fontosnak tartották hangsúlyozni, hogy ez nem a tervezett, felajánlott, gyártás alatt lévő gépek száma, hanem már mind az osztálytermekben működik. A számítógépek képesek vezeték nélküli hálózaton keresztül az internethez kapcsolódni, és a wifiantennák segítségével akadályozzák meg a gépek eltulajdonítását is. Ha ugyanis a komputer nem érzékeli néhány napon keresztül az osztályteremben elhelyezett router rádiójelét, nem működik tovább. A gépek még így sincsenek biztonságban.

200

fős testőrségre volt szüksége Negroponténak és kollégáinak, amikor Kolumbiának a Kolumbiai Forradalmi Fegyveres Erők (FARC) gerillaszervezet által ellenőrzött vidékére vittek laptopokat és parabolaantennát.

35 MILLIÓ

dollárt gyűjtöttek össze az Egyesült Államokban az Adj egyet és kapsz egyet program számára. Az amerikai vásárlóknak

399

dollárba kerül egy gép, tehát a saját példányukon felül ki kell fizetniük egy rászoruló kisgyerek számítógépét is. Titkosan kezelik, mennyi pénzt fizetnek a fejlődő országok kormányai a komputerekért, de figyelembe veszik lehetőségeiket.

40-SZER

többe is kerülhet az internetelérés Afrikában, mint az Egyesült Államokban, ezért a fekete kontinensen megpróbálnak a helyi telefonhálózatot megkerülve parabolaantennával közvetlenül csatlakozni a műholdak által közvetített rádiójelekhez.

2009. január 24.

REPÜLŐ ELEFÁNT

Negyven évvel ezelőtt, 1969. február 9-én emelkedett először a magasba a Boeing–747-es jumbo-jet repülőgép. A 747-es több mint három évtizeden keresztül, az Airbus–380-as elkészültéig a legnagyobb utasszállító repülőgép volt. A hatvanas években a repülni vágyó utasok száma ugrásszerűen növekedni kezdett, a felmérések pedig azt mutatták, hogy a fejlődő piac akár egy háromszáz utast befogadni képes repülőt is gazdaságossá tehetne. Juan Trippe, az 1991-ben csődbe ment Pan American (Pan Am) légitársaság igazgatója különösen érdeklődött az ötlet iránt, és ő győzte meg William Allent, a Boeing elnökét a megvalósításról. Az első rendeléseket 1966-ban kapta a Boeing, a jumbók pedig négy évvel később, 1970 januárjában álltak szolgálatba.

2 MILLIÁRD

dollárt költöttek a 747-es kifejlesztésére, a napi költségek 1969-ben elérték a hatmillió dollárt. A Pan Am rendelt először belőlük huszonhárom személyszállító és két teherszállító változatot

550

millió dollár értékben. A többi amerikai légitársaság hamar felismerte, hogy a Pan Am a 747-esekkel jelentős előnyre tehet szert a hosszú távú repülőutak piacán, ezért ők is rendelni kezdtek az új típusból.

1409

példányt építettek a jumbóból tavaly októberig, és további száztizenötöt rendeltek meg a légitársaságok. Szolgálatba állásának évében, 1970-ben rögtön

92

darabot szállítottak belőle. A hatalmas érdeklődés kielégítésére a Boeing új szerelőcsarnokot épített, amelynek térfogata elérte az

5,7

millió köbmétert. A tervek szerint a 747-es utolsó, 8-as változata az idén áll szolgálatba, a jövőben pedig a Yellowstone projekt részeként építendő Boeing Y–3-as fogja fölváltani.

4,5 MILLIÓ

alkatrészből állt a 747-es prototípusa, nem csoda hát, hogy tervezésekor

75 EZER

tervrajzot készítettek. Gyakorlatilag az összes amerikai államból és

17

országból érkeztek mérnökök a Boeinghez. Az új repülő fejlesztésén összesen

50 EZER

alkalmazott és ezerötszáz alvállalkozó dolgozott.

524

utas befogadására alkalmas egy tipikus 747-es, ha az üléseket két osztályra osztják, és

416

embernek jut ülőhely, ha egy harmadik osztályt is berendeznek. A törzse hetven méter hosszú, a fesztávolsága hatvannégy méter, a szárnyfelülete

511

négyzetméter, a farka pedig olyan magas, mint egy hatemeletes ház. Miután légmentesen lezárják az ajtajait, és beállítják a légnyomást, egy tonna levegőt visz magával.

13 450

kilométer a 747-es hatótávolsága, amelyet leszállás nélkül meg tud tenni. Sebessége elérheti a

913

kilométert óránként, amely a hangsebesség nyolcvankilenc százaléka. A felszálláshoz

3090

méteres kifutópályára van szüksége. Üresen

184

tonnát nyom, de akár 224 tonnás teherrel is képes felszállni. Üzemanyagtartályaiban

243 EZER

liter kerozint visz magával, amely (ha benzin lenne) megfelelne egy átlagos, évente harmincezer kilométert futó autó

80

évi fogyasztásának.

122

alkalommal szenvedett balesetet a 747-es, ebből negyvennyolc esetben sérült jelentősen a repülő, és összesen

2850

ember halt meg. Harmincötször térítettek el a jumbót, e támadások 882 életet követeltek.

2009. február 14.

A FEHÉR EGÉR VISSZAVÁG

Hét állatjogvédő aktivistát ítéltek négytől tizenegy évig terjedő börtönbüntetésre Angliában. Az elítéltek megzsaroltak, rágalmaztak és megfenyegettek olyan cégeket – és alkalmazottaikat –, amelyek állatkísérletekkel hozhatók összefüggésbe. A cégek pokolgépnek tetsző csomagokat és fenyegető telefonhívásokat kaptak, vezetőiket pedig pedofíliával rágalmazták meg. Az aktivisták a Huntingdon Life Sciences nevű, biotechnológiával foglalkozó vállalatot és beszállítóit, összesen több mint negyven céget zaklattak. A fenyegetések hatására megszigorított biztonsági intézkedések költsége és a kutatásban okozott kár együttesen eléri a

12,6 MILLIÓ

fontot (3,8 milliárd forintot), és ebben nincs benne az elmaradt bevételek összege. „Várhatóan néhányan úgy tekintenek majd önökre, mint egy nemes ügy mártírjaira – mondta az elítélteknek Butterfield bíró –, pedig nem a nézeteikért, hanem az önök által elkövetett bűncselekményekért mennek most börtönbe.” Az állatjogvédő aktivisták napjainkra agresszívakká váltak, és gyakran az erőszaktól sem riadnak vissza.

363

esetben támadtak rá állatkísérleteket végző kutatókra 2000 és 2005 között az Orvosbiológiai Kutatási Alapítvány nevű szervezet szerint. Ez a szám az incidensek gyakoriságának számottevő növekedését jelenti, hiszen a nyolcvanas években mindössze nyolcvannyolc, a kilencvenes években pedig százharminckét ilyen eset fordult elő.

6

éves lánya és hétéves fia is a házban aludt, amikor tavaly augusztusban Molotov-koktélt dobtak a Kaliforniai Egyetemen dolgozó David Feldheim házára. A kutató laboratóriumi egereken vizsgálja az agyi látókéreg kialakulásának folyamatait, munkájának eredményeképpen a jövőben talán vissza lehet adni néhány ember látását.

50 ÉS 100 MILLIÓ

közé tehető az évente kísérletekre felhasznált állatok száma a Nuffield Council on Bioethics szervezet 2005-ös becslése szerint, amelyek többsége gerinctelen. Ezek közül 2003-ban mintegy 2,72 millió állatot használtak fel Nagy-Britanniában.

A XX.

század minden egyes orvosi felfedezése állatkísérleteken alapult, figyelmeztet az angol tudományos akadémia szerepét betöltő Royal Society, amely szerint még a legfejlettebb számítógépek sem alkalmasak arra, hogy az élő szervezet molekulái, sejtjei, szövetei és szervei közötti kölcsönhatásokat modellezzék, így az állatkísérletekre továbbra is szükség van.

30

éve még kétszer ennyi állat esett a kutatások áldozatául, de a tudomány fejlődésével csökkent a szükséges egyedek száma. Néhányan azonban arra figyelmeztetnek, hogy a genetikai vizsgálatok várható szaporodásával újból növekedésnek indulhat főképpen az elpusztított rágcsálók száma.

5000

állaton kell toxicitási (az esetleges mérgezőséget ellenőrző) tesztet végezni minden egyes új vegyi anyag bevezetéséhez az Európai Unióban, írta 2005-ben a Nature. Míg az orvosbiológiai kutatások esetében etikailag indokolható az állatok feláldozása – hiszen ezen az áron esetleg emberéleteket menthetünk meg –, kevéssé magyarázható ugyanez, amikor új légfrissítőről, körömlakkról vagy csomagolóanyagról van szó. E kísérleteket altatás és fájdalomcsillapítás nélkül végzik a drogok zavaró hatásának kiküszöbölése miatt.

2009. február 21.

RETRÓ MARIO

Az Európai Unió 4,02 millió eurót (1,2 milliárd forintot) fordít a KEEP rövidítésű projekt finanszírozására. Ennek célja olyan számítógépes program kifejlesztése, amely képes futtatni a rég túlhaladott komputerekre írt szoftvereket, közöttük a videojátékokat is – írja a New Scientist. Az informatikai szaknyelvben emulátoroknak nevezik azokat a szoftvereket, amelyek lehetővé teszik egy másik típusú számítógépre írt programok betöltését. Míg azonban a korábbi emulátorok maguk is kizárólag egyetlen komputerfajtán működtek, addig a KEEP célja egy általános emulátor kifejlesztése, amely a jövő számítógépes rendszerein is működőképes lesz. Bár a tervek szerint a program bármely szoftvert képes lesz futtatni, talán a számítástechnikai szakírók gyermekkori nosztalgiája okán a legtöbben a régi számítógépes játékok újjáéledését várják tőle.

62

évvel ezelőtt, 1947-ben alkotta meg az első számítógépes játékot az amerikai Thomas Goldsmith. Az akkor még nem digitális, hanem analóg számítógépen futtatott játék nyolc vákuumcső segítségével szimulálta egy rakéta kilövését. A játékos beállíthatta a rakéta irányát és sebességét. Minthogy a komputergrafika abban az időben talán még nem is létezett, a célpontokat egy képernyőre helyezett matrica szimbolizálta.

150 EZER

darabot adtak el a Pong című kétdimenziós pingpongjáték hazavihető változatának 1975-ös megjelenésekor a karácsonyi forgatagban. A játékban két függőleges vonal jelképezte ütővel kellett visszaütni a pattogó, négyzet alakú labdát. A játéktermi Pong készülékek ma már a gyűjtők kollekcióinak legbecsesebb darabjai, közülük is a koktélasztalba épített változat a legritkább.

500 MILLIÓ

dollár bevételt hozott 2007-ig a Space Invaders (űrbéli megszállók) című videojáték jogtulajdonosának, a japán Taito vállalatnak. A játék mai szemmel nézve nagyon egyszerű, a játékosnak a képernyő tetejéről ereszkedő űrhajókat kell lőnie. Megjelenése után, 1978-ban Japánban hiánycikké vált a százjenes érme, amelyet a Space Invaderst futtató játékgépekbe kellett bedobni.

6 131 940

pontot ért el a nyolcéves amerikai Jeffrey Yee a Pac-Man című játékban. Ez máig világcsúcsnak számít, ennek elismeréseképpen a legenda szerint még Ronald Reagan elnöktől is kapott gratuláló levelet 1982-ben. A Pac-Manben egy kör alakú sárga figurát kellett navigálni a labirintusban úgy, hogy az összes utat bejárjuk, és a ránk vadászó szellemek ne kapjanak el bennünket.

155

centiméter magas a rajongók elképzelése szerint Mario, aki a világ talán legismertebb vízvezeték-szerelője volt egészen addig, amíg John McCain ismertté nem tette Joe nevű kollégáját az amerikai elnökválasztási kampányban. Mario huszonnyolc éves pályafutása során több mint kétszáz játékban szerepelt.

10171

különféle lefolyása lehet egy gojátszmának. A go Ázsiában a sakknál sokkal népszerűbb táblajáték. A szinte elképzelhetetlenül sok lépéskombináció miatt eddig úgy tartották, hogy lehetetlen jól gózó számítógépes programot írni. Két héttel ezelőtt azonban először győzött le egy számítógép egy hivatásos gojátékost, az amerikai James Kerwint.

2009. február 28.

PIXELPIKSZIS

A digitális fotózás fejlődése nyomán ma már a legegyszerűbb fényképezőgépek is több millió képpontból (pixelből) álló képet tudnak készíteni. Egy nemrég bemutatott új találmány segítségével viszont akár milliárdnyi pixelből felépülő (gigapixeles) fényképeket is rögzíthetünk. A milliárdszoros szorzót jelentő giga előtag és a panoráma szavak összevonásából alkotott Gigapan nevű készülék egy robotvezérlésű kameraállvány – írja a New Scientist. A ráhelyezett fényképezőgépet minden egyes expozíció után minimálisan elmozdítja és újra elsüti. Miután végzett a művelettel, a rögzített sok száz képet egymáshoz illeszti egy számítógépes program, így létrejön a hatalmas felbontású panorámakép.

5 630 000 000

pixelből áll az egyik panorámakép, amelyet Richard Palmer töltött föl a Gigapan állvánnyal készített fényképek gyűjtőoldalára, a http://www.gigapan.org-ra. A kép a hawaii Hanauma-öblöt ábrázolja, és szerzője

1750,

egyenként nyolc megapixeles képből illesztette össze. Ha a teljes képet nézzük, csak a homokos tengerpartot és az öblöt körülvevő helyeket látjuk, de ahogy ráközelítünk („rázoomolunk”), több száz fürdőző tűnik elő, akiket tökéletes élességben örökített meg a fényképezőgép.

0,01

megapixel (tízezer pixel) volt a felbontása a világ első digitális fényképezőgépének. Steven Sasson, az Eastman Kodak mérnöke építette a készüléket, és 1975 decemberében készítette vele az első képet. Huszonhárom másodpercbe telt, míg elkészült a fénykép, amely fekete-fehér volt, és mágnesszalagra rögzítették. Talán

3,6

kilogrammos súlya miatt nem került soha kereskedelmi forgalomba.

27 000

dollárba is kerülhetett az elsőként forgalmazott digitális fényképezőgép, a Canon RC–701-es a működtetéséhez szükséges kiegészítőkkel együtt. A vízszintes felbontása

780

pixel volt. Kétcolos videoflopira mentette a képeket, egy lemezre huszonöt–ötven kép fért a beállítástól függően. A hozzá készített objektívek nem voltak használhatók más gépeken. Magas ára miatt szinte csak a sajtófotósok használták.

150

pixelt kapott egy dollárért az a vásárló, aki tizenöt évvel ezelőtt vett Kodak digitális fényképezőgépet (a készülék felbontásának és árának hányadosával számolva). Négy évvel ezelőtt ez az érték már

25000

pixel volt, tehát a fényképezőgépek egyre olcsóbbak lesznek, miközben a felbontásuk nő.

60,5

megapixeles a tavaly piacra dobott Phase One P65+ fényképezőgép felbontása. Bár ezt a gépet kifejezetten profiknak szánják, sok laikus hobbifotós is a pixelmilliók bűvkörébe került az utóbbi évtized viharos fejlődése láttán. Pedig a felbontásnál az elkészült kép minőségére sokkal nagyobb hatással van a készülékben lévő fényérzékelő lapka (elterjedt rövidítéssel: CCD) mérete, véli Russ Juskalian a New York Timesban megjelent tavalyi cikkében. A nagyobb lapkán a fényérzékelő pixelek mérete is nagyobb, így szebb képet rögzítenek. Ha nem célunk óriásplakát méretben kinyomtatni fotóinkat, nyugodtan elégedjünk meg egy öt–nyolc megapixeles géppel, észre sem vesszük a különbséget.

2009. március 21.

DINÓ X

Az eddig ismert legnagyobb ragadozó, a plioszaurusz (a dinoszauruszok tengerben élő rokona) megkövesedett maradványaira bukkantak norvég kutatók a Norvégiához tartozó északi-tengeri szigetcsoporton, Svalbardon. Jorn Hurum és kollégái, az Oslói Egyetem Természettudományi Múzeumának munkatársai tavaly júniusban egy kéthetes expedíció során fedezték fel a fosszíliákat. A plioszauruszok a földtörténeti jura és kréta korokban népesítették be a tengereket. „A testfelépítése, a fiziológiája és a vadászati stratégiája mind arra utal, hogy ő volt a végső ragadozó. A legveszélyesebb teremtmény, amely valaha portyázott a Föld óceánjaiban” – áll a múzeum hatásvadász fordulatokban bővelkedő sajtóközleményében. A plioszaurusz még nem kapott tudományos fajnevet, a kutatók viszont már elnevezték X ragadozónak.

20 EZER

csontdarabot találtak a svalbardi szigetvilág állandóan fagyos talajában a kutatók, amelyek konzerválása és összeillesztése jelenleg is folyik az oslói múzeumban. E húszezer darabos puzzle sok türelmet és elszántságot igénylő összerakásával diákokat és önkénteseket bíztak meg. A koponya viszont részlegesen egyben maradt, így az ismert csontjai méretéből következtetni lehet az állat teljes testméretére is.

15

centiméteres átmérőjű volt az X ragadozó gömb alakú condylus basioccipitalis csontja, amely összeköti a koponyát a gerinccel. A többi ismert plioszauruszfajban e csont mérete jóval kisebb. „Összehasonlításul a Tyrannosaurus rex condylusa csupán

8

centiméteres. Ez azt jelenti, hogy az X ragadozó koponyája legalább kétszer akkora volt, mint a Tyrannosaurusé” – idézte a kutatást vezető Hurumot a New Scientist.

45

tonnát nyomhatott az X ragadozó, teste pedig

15

méter hosszú volt. A vízi életmód hatására úszóvá fejlődött lábaiban lévő csontok elemzéséből úgy gondolják a paleontológusok, hogy általában csak az elülső úszóit használta a tovahaladáshoz. Amikor viszont a prédáját üldözte, a hátsó lábai csapásaival gyorsan növelni tudta a sebességét.

15

tonna erővel volt képes ez a plioszauruszfaj összezárni az állkapcsait, illetve a rajtuk sorakozó

30

centiméteres, háromszög alapú gúlát formázó fogait. Soha semmilyen állat harapása nem bizonyult még ilyen erősnek.

10-SZER

erősebben szorította állkapcsaival áldozatát, mint bármely ma élő állat, de még a Tyrannosaurus rexnél is négyszer erősebben.

147 MILLIÓ

éve, a földtörténeti jura korban élt az X ragadozó. A részleges, megkövesedett koponyát a mérete és a sűrűsége miatt egy ipari CT-berendezés segítségével vizsgálták meg. A koponya mintázatából következtetni tudtak az őshüllő agyának méretére. Kiderült, hogy az agya kicsi volt, de vadászatra specializálódott. Alakja és testméretéhez viszonyított mérete hasonló volt a tengerek mai csúcsragadozójáéhoz, a nagy fehér cápáéhoz.

2009. április 11.

MEDÚZA MEGNYÚZVA

Ha a jelenlegi ütemben folytatódik tovább a nagyüzemi halászat a világ óceánjain, fél évszázadon belül kihalhatnak a leginkább keresett halfajták, figyelmeztetnek ökológusok a világ minden tájáról. A halrajok az utóbbi évtizedekben különösen veszélyeztetett helyzetbe kerültek, hiszen a túlhalászat hatásait tovább erősíti az éghajlatváltozás és a környezetszennyezés is. Mára nyilvánvalóvá vált, hogy a folyamatok az óceánok nyújtotta táplálékforrások drasztikus csökkenéséhez vezetnek. „Beléptünk a teljes bizonytalanság korába. Ha úgy folytatjuk, ahogy eddig, ötven év múlva már nem lesz mit halászni az óceánokban” – idézte a New Scientist Boris Wormot, a kanadai Dalhousie Egyetem és a tengeri élővilág felmérését végző Census of Marine Life Project munkatársát. Eljöhet az idő, amikor a tengerparti országok lakói (akik hagyományosan sokkal több halat fogyasztanak, mint például a magyarok) változtatni kényszerülnek étrendjükön, a kipusztuló halfajok helyébe lépő más állatokat: medúzát, tengeri uborkát, polipot lesznek kénytelenek fogyasztani.

180

kilogramm halat fogyasztanak évente a Maldív-szigetek lakói, ezzel magasan vezetik a világranglistát. De vannak tengerrel nem rendelkező, sivatagos országok, például Afganisztán, ahol az emberek gyakorlatilag nem esznek halat. Az ENSZ Mezőgazdasági és Élelmezésügyi Szervezete (FAO) szerint a hal az emberek által felvett állati fehérje átlagosan

20

százalékát biztosítja, ez 16,4 kilogrammnak felel meg évente.

75

százaléka a világ halállományának kritikus állapotba került, ami azt jelenti, hogy a populáció tűrőképességének határán vagy azon túl halásszák, illetve igyekszik magához térni a korábbi kizsákmányoló gyakorlatból. A halak eltűnése kínálta lehetőséget kihasználva más opportunista fajok terjedhetnek el. Új-Fundland és Új-Skócia fellendülő rákhalászatát az okozta, hogy eltűnt a környékről a korábban uralkodó tőkehal.

12,2 MILLIÓ

tonnára nőtt a dél-afrikai Namíbia partjainál húzódó Benguela-áramlat által szállított medúza biomasszája, miután a korábban hatalmas menynyiségben elérhető szardínia és makréla megfogyatkozott. Míg a hetvenes években

17 MILLIÓ

tonna halat fogtak arrafelé évente, ma már alig egymillió tonnát. Minthogy az elterjedt medúzák megeszik a halak petéit, félő, hogy azok már akkor sem tudnának szaporodni, ha azonnal megszüntetnék a halászatukat. A változás visszafordíthatatlan.

100 MILLIÓ

dolláros kárt okozott 2003-ban a japán halászatnak a Nemopilema nomurai kétméteresre is megnövő medúza, amely elszakítja a halászhálókat, mérgező csalánsejtjeivel megöli a hálóba került halakat.

16

százalék fehérjét tartalmaz a tintahal, ezzel talán a legígéretesebb jelölt a kihaló halfajok kiváltására. További előnye, hogy kevés benne a zsír, sok cinket, foszfort, B-vitamint tartalmaz, viszont magas a koleszterintartalma. A többi tengeri állat már kevésbé tűnik ínycsiklandónak. A medúza, bár ezer éve része az ázsiai konyhaművészetnek, alig

5

százalék fehérjét tartalmaz, testének nagy része víz, ezért szárítva fogyasztják. Emiatt viszont igen magas a sótartalma, így nem a legkívánatosabb étek.

2009. május 9.

A LEGVÉGSŐ HATÁR

A napokban mutatták be a világ mozijai a legújabb, tizenegyedik Star Trek mozifilmet, amelytől a készítői azt remélik, hogy kihúzza a sorozatot az évek óta tartó tetszhalott állapotból. A Star Trek című sci-fi ezernyi televíziós és mozifilmepizódjával több mint harminc éve meghatározó a tudományos-fantasztikus filmek piacán. Népszerűségével egyedül a Csillagok háborúja veheti fel a versenyt. A két film hívei évtizedek óta vérmes harcot folytatnak egymással, mintha a Real Madrid és az FC Barcelona vagy az Omega és az Illés rajongói lennének. A kívülálló számára hasonlónak tűnő fantasztikus sorozatok valójában egymás szöges ellentétei. Míg a Csillagok háborújában a tündérmese évszázados hagyományaihoz hűen az ördögi Gonosz csap össze az angyali Jóval, addig a Star Trek forgatókönyvírói igyekeznek árnyalni a képet, próbálják megérteni az ellenséges szereplők indítékait is.

72,5 MILLIÓ

dollár bevételt hozott a most bemutatott Star Trek a legfontosabb viszonyítási pontnak tartott első hétvégén az amerikai mozikban, ezzel egyike a legjobban rajtoló Trek-moziknak. A film teljes költségvetése

130 MILLIÓ

dollár volt, így akkor válik egyértelműen nyereséges vállalkozássá, ha eléri a kétszázmillió dolláros bevételt. A film a legelső, 1966 és 1969 között futott Star Trek televíziósorozat legénységének ifjúkorát meséli el a korábbiaknál akciódúsabb stílusban.

725

televíziós epizódot mutattak be eddig a Gene Roddenberry által kitalált univerzumban játszódó kalandokból. A hat filmsorozat és egy rajzfilmsorozat szereplői a közelebbi-távolabbi utópisztikus jövőben élnek. Ott a galaxis értelmes élőlényeinek többsége a békés Bolygók Egyesült Föderációjában él, amelynek békefenntartó armadája a Csillagflotta. A Star Trek védjegy a hetvenes-nyolcvanas évek hidegháborús közegében a biztos siker alapja volt, a sorozat pacifizmusa a XXI. századra azonban sokak számára nevetségessé vált. Az utolsó, Enterprise című darabot a lesújtó nézettségi adatok miatt a negyedik évfolyam közepén leállította a televíziótársaság.

410

különféle idegen faj tűnt fel az évek során a Star Trek sorozatokban a Wikipédia szerint. Közülük a legjellegzetesebbek a hegyes fülű vulkániak, akik érzelmektől mentesen, színtiszta logikára hagyatkozva hoznak döntéseket.

73

százaléka az első Star Trek sorozatban elhunyt űrmatrózoknak vörös egyenruhát viselt, ebből vezették le a sorozat statisztikus rajongói, hogy a piros uniformis ártalmas az egészségre. A jelenség hátterében az áll, hogy az alkotók vélekedése szerint a kalandok komolyságához szükséges volt a legénység egy-egy tagjának hősies halála. Főszereplőt nem akartak feláldozni, így ha feltűnt egy vörös ruhás statiszta a hazánkban leginkább T. J. Hookerként ismert William Shatner alakította Kirk kapitány oldalán, akkor már mindenki sejthette, hogy nem éri meg a nyugdíjaskort.

1989

előtt Magyarországon alig-alig lehetett hallani a Star Trekről. Amikor először bemutatták, a túlbuzgó fordítók igyekeztek magyarítani a címet, így született előbb a Csillagösvény, majd az Űrszekerek elnevezés (a trek angolul a pionírok által használt ökrös szekeret, de a telepesek bejárta ösvényt is jelentheti). A sorozatokban időnként feltűnnek magyar vonatkozású elemek is. Több csillaghajón is készítenek csirkepaprikást a hajókonyhán, a gonosz, félig ember, félig gép borgok ellen pedig a USS Budapest nevű hajó is védelmezi a Földet.

2009. május 26.

HETYKE EGYKE

Mára bizonyítottá vált, amire évtizedek óta figyelmeztetnek a világ demográfusai. Vej Hszing-csu, a Csöcsiang egyetem professzora és munkatársai nemrég jelentették meg a kínai „egykepolitika” népesedésbeli hatásait kutató, nagy tömegeken végzett vizsgálataik eredményeit. Eszerint a hivatalos politika hatására „megjelent a szemünk előtt egy többségében férfiakból álló nemzedék, és már semmit sem tehetünk a baj megelőzéséért”, idézi a kutatókat a The New York Times. Bár már régóta köztudott, hogy az egyetlen gyermek engedélyezése arra sarkallja a kínai házaspárok többségét, hogy a kultúrájukban „értékesebbnek” tartott fiút neveljenek fel, a kínai kormányzat tavaly bejelentette, hogy a politikát még legalább egy évtizedig fenntartja.

1,3 MILLIÁRD

ember élt Kínában 2005. január elején. Az ország súlyosbodó szociális, gazdasági és környezeti gondjai miatt harminc éve vezették be az egygyermek-politikát. Az intézkedés következtében a több gyermeket világra hozó családokat anyagi hátrány éri az élet számos területén. Gyakran büntetést kell fizetniük, kizárhatják őket a szociális juttatásokból, és a munkahelyükön sem kaphatnak fizetésemelést.

250 MILLIÓ

gyermek nem született meg – a hivatalos becslés szerint – a szabályozás 1979. évi bevezetése és 2000 között. Főképpen a túlnépesedett városokban tartatják be szigorúan a törvényt. Vidéken esetenként engedélyezik a második gyermek vállalását, ha az első lány volt vagy szellemileg, testileg sérülten született. A második gyermek születése előtt általában három-négy éves várakozást írnak elő.

1,1 MILLIÓVAL

több fiú született 2005-ben, mint lány, áll a most megjelent tanulmányban. A húszévesnél fiatalabb korosztályban

32 MILLIÓS

többségben voltak a fiúk. Kínában hagyományosan nagy becsben tartják a fiúkat, a nyugdíjrendszer elégtelensége miatt gyakran a férfi utódok tartják el idős szüleiket. Sok családban ezért mindent megtesznek annak érdekében, hogy fiuk szülessen. Az eltolódott nemi arányért főképpen a lány magzatok szelektív abortusza a felelős, de gyakori a lány újszülöttek szülés utáni magára hagyása vagy meggyilkolása is.

126

fiúra jut 100 lány az egy–négy évesek korcsoportjában a kutatók szerint, akik felmérésüket a 2005-ös népszámlálás adataira alapozták. Első látásra furcsa módon azokban a tartományokban a legnagyobb a fiúdominancia, ahol engedélyezik a második gyermeket, ha az első lány. Ez nem meglepő, hiszen az engedményt éppen azért hozták, mert ezekben a tartományokban a legerősebb a fiú utód iránti vágy az emberekben. Így szinte minden családban születik fiú.

3

gyermekkel, átlagosan 5,9-ről 2,9-re csökkent az egy családban nevelkedő gyermekek száma 1970 és 1979 között (az egykepolitika bevezetése előtt!) Kínában. Az életkörülmények megváltozásának hatására az emberek kényszer nélkül is kevesebb gyermeket vállaltak. A politika életbelépése után a fertilitás csökkenése lelassult, 1995 óta nagyjából

1,7

gyermeket vállalnak a kínai házaspárok. Feltételezhető tehát, hogy az ország népessége természetes módon is stabilizálódott volna.

2009. június 6.

BÚVÁRKODÓ BÁRKA

Május utolsó napjaiban elsüllyesztették az amerikai Hoyt S. Vandenberg hadihajót. A floridai Key West partjainál helyezték végső nyughelyére, írta a The New York Times. A második világháborúban is szolgált, az utóbbi ötven évben rakétákat és űrkutatási eszközöket szállítottak vele. A mélyben pihenő hajóroncshoz azonnal megindultak a búvártúrák, tőle – az üzleti lehetőségeken túl – azt várják az elsüllyesztés szervezői, hogy mesterséges korallzátonyként ezernyi korall-, csalánozó-, rák- és halfaj fog megtelepedni rajta. A korallzátonyokat a tengeri élővilág területükön tapasztalható elképesztő változatossága miatt az óceánok esőerdőinek is szokás hívni. A korall azonban nagyon érzékeny a környezetszennyezésre és a változó éghajlatra. Ha csak néhány százalékkal változik a tengervíz hőmérséklete vagy vegyi összetétele, az már a korall halálát, így az élőhely elszegényedését okozhatja. A mesterséges korallzátonyok létrehozásával igyekeznek a szervezők újabb érdekes merülési helyszíneket kialakítani a búvárturistáknak, így tartva távol őket a természetes és sérülékeny zátonyoktól.

17 000

tonnát nyom a Hoyt S. Vandenberg. Az 1943-ban épített hajót eredetileg Harry Taylornak keresztelték el, majd az amerikai légierő egykori vezérkari főnökének és a Központi Hírszerző Hivatal (CIA) egyik első igazgatójának tiszteletére keresztelték át Hoyt S. Vandenbergre 1963-ban.

160

méteres hosszúságával e hajó a valaha létesített legnagyobb mesterséges korallzátony. A Vandenberg a második világháborúban először csapatokat szállított San Franciscóból Új-Guineára, majd az európai háború befejeződése után veteránokat vitt Marseille-ből az Egyesült Államokba. E küldetés része volt az úgynevezett Varázsszőnyeg hadműveletnek, amelyben a harcok befejeztével mintegy

8 MILLIÓ

amerikai katonát és a kiszolgáló személyzetet szállították haza az európai és az ázsiai hadszínterekről. Később a hajó a légierőhöz került, és rakéták szállítására használták.

8,6

millió dollárjába került Key Westnek a hajó megvétele és elsüllyesztése, de évi nyolcmillió dolláros bevételt vár a búvárturizmusból. A turisztikai szempontok mellett a környezetvédelmi érdekek is érvényesülhetnek, a floridai korallzátonyok ugyanis nagy veszélybe kerültek a túlzott búvárkodás, a halászat és a melegedő víz miatt.

300

kilométernél is több vezetéket távolítottak el a munkások a hajóból. A tenger szennyezésének elkerülése végett

1500

tömítőgyűrűt,

81

zsák azbesztet,

193

tonna rákkeltő anyagot,

46

tonna szemetet,

136

kilogramm higanytartalmú anyagot és

185

hordónyi lepattogzott festékszemcsét szállítottak el róla az elsüllyesztése előtt.

104

másodperc alatt süllyedt a hajó a

43

méteres mélységbe, miután a vízfelszín alatt elhelyezett robbanótöltetek lyukakat ütöttek a hajótestbe. Az előkészületekről és a Hoyt S. Vandenberg alámerüléséről készült videofelvételeket olvasóink megtekinthetik a http://tinyurl.com/ldwj7w címen. Az elsüllyesztett hajó lehet a kiindulópontjuk a sok környékbeli hajóroncsot felkereső búvártúráknak. Becslések szerint Key West környékén háromszáz méterenként pihennek hajók a tenger mélyén.

2009. június 13.

SZÉTHORDOTT AKROPOLISZ

Több mint harminc év építés után június 20-án megnyílt az Akropolisz-múzeum Athénban. A késlekedés oka főként az volt, hogy a görög közvélemény és a műemlékvédelmi hatóságok nem tudtak megegyezni az épület terveiben. Sokak szerint a most elkészült épület is túl modern, így nem illik az évezredes környezetbe. További nehézséget jelentett a műkincsek átvitele a régi múzeumból az újba. Új őrzőhelyükön a műtárgyakat a legbiztonságosabb körülmények között helyezhetik el. Ez a körülmény azért volt különösen fontos, mert az utóbbi évtizedekben a világ nagy múzeumai éppen azzal érveltek, amikor megtagadták a Parthenonról hozzájuk került márványok visszaszolgáltatását, hogy Görögországban nem tudnának megfelelően vigyázni rájuk. A görögök most újult erővel kezdtek kampányolni a márvány domborművek és -szobrok visszaadásáért, amit a British Museum ismét megtagadott.

23

fokkal elforgatták a múzeum felső galériaszintjét az épület többi részéhez képest azért, hogy pontosan a

244

méterre lévő Akropolisz tetején épült Parthenonra nézzen. A múzeumban most először állították ki a Parthenonról származó, Athénban fellelhető öszszes szobrot.

4000

műtárgynál is több tekinthető meg a múzeumban, amelynek alapterülete csaknem

4300

négyzetméter. Az új kiállítóhelyen olyan műtárgyakat is közszemlére tehettek, amelyek korábban helyszűke miatt a raktárakban porosodtak. „A többi nagy európai múzeummal, például a Louvre-val és a londoni British Museummal ellentétben itt egyetlen régészeti lelőhelyről származó műtárgyakat állítunk ki. Ez egyedülálló a maga nemében” – nyilatkozta a The Wall Street Journalnek Alekszandrosz Mantisz, a múzeum főkurátora.

74 240

angol fontért (mai értéken nagyjából 780 millió forintért) vásárolta meg és szállíttatta el a Parthenon márványszobrai és domborművei nagy részét 1803 és 1816 között Lord Elgin (valódi nevén Thomas Bruce), Nagy-Britannia törökországi nagykövete, olvasható a Wikipédián. Görögország akkoriban török megszállás alatt állt, így az üzletet az Oszmán Birodalommal kötötte meg. Elgin továbbadta a márványszobrokat a British Museumnak, s az ár kevesebb volt, mint amennyibe a műalkotások Angliába szállítása került. A lord visszautasított sokkal magasabb ajánlatokat, többek között a Napóleonét.

32

márványszobor és a Parthenon 160 méter hosszú frízének

75

méteres darabja alkotja az Elgin-márványoknak nevezett kollekció legbecsesebb elemeit, amelyek a Parthenon fennmaradt alkotásainak több mint felét adják. Az Akropolisz-múzeumban demonstratívan kihagyták a Londonban kiállított szobrok helyét, remélve, hogy egyszer visszakapják őket.

7

centiméter magas és 30 centiméter hosszú az a márványtömb, amely tavaly decemberben került vissza Athénba. A Parthenon belső oszlopsorát díszítő fríz e darabját egy osztrák katona lopta el 1943. február 16-án, amikor Görögország német megszállás alatt állt. Martha Dahlgren, a katona unokája most úgy döntött, visszaadja Görögországnak.

2009. július 11.

PÁRIAPALACK

A Sydneytől százhatvan kilométerre délre fekvő ausztráliai kisváros, Bundanoon lakógyűlése – feltehetően a világon elsőként – betiltotta a palackozott víz árusítását, jelentette az Associated Press (AP). A döntés célja a kiürült PET-palackok jelentette környezeti terhelés csökkentése volt. Az ausztráliai ásványvízipart néhány órával a döntés előtt egy másik, valószínűleg még fájdalmasabb veszteség érte. Új-Dél-Wales államban megtiltották az összes minisztériumnak és állami hivatalnak, hogy palackozott vizet vegyen. Megítélésük szerint ugyanis a palackozott víz vásárlása pénzkidobás és a természeti erőforrások pazarlása. A üveges víz az 1980-as években vált népszerűvé, és mára az üdítőitalok egyenrangú versenytársává lett. Egyre több kutatási eredmény és kritikus vélemény lát azonban napvilágot, amelyek szerint a víz egyszer használatos palackba töltése és szállítása környezetvédelmi szempontból nehezen védhető gyakorlat.

350

olyan ausztráliait egy szobában, akik egyetértettek valamiben, még sohasem láttam – viccelt a bundanooni Jon Dee, aki maga is részt vett a kisváros döntését megelőző kampányban. A palackozott víz elleni tiltakozás évekkel ezelőtt kezdődött a városban, amikor egy sydneyi vállalat bejelentette, hogy ásványvíz-kitermelő üzemet nyit Bundanoonban, majd a felhozott vizet palackozza, és az ország más részeiben értékesíti. A városban a tiltás után is lehet vizet vásárolni, de csak újratölthető, többször használatos üvegben.

60

amerikai, illetve néhány kanadai és angliai városban is megtiltották az utóbbi években, hogy az adófizetők pénzét palackozott vízre költsék, nyilatkozta az AP-nek Deborah Lapidus, az amerikai Láss tovább a palacknál! kampány szervezője, de a vissza nem váltható palackokba töltött vizet még sehol sem tiltották be.

2000-SZER

több energiára van szükség egy liter palackozott víz előállításához és eljuttatásához a fogyasztókhoz, mint ugyanennyi csapvízhez, idézte a Pacific Istitute nevű civil szervezet tanulmányát a Discovery Channel honlapja. A kutatásból kiderült, hogy ha helyi ásványvizet vásárolunk, akkor a PET-palack előállítása igényli a legtöbb energiát, míg ha külföldit, akkor erre még a szállítás energiaigénye is rátevődik.

200 MILLIÁRD

liter palackozott vizet értékesítettek 2007-ben földünkön. A legértékesebb (vagy inkább legjobban reklámozott) vizeket, amelyeket például a francia Alpok gleccsereiből olvasztanak, a világ végére is exportálják.

6,1

milliárd liter vizet állítanak elő évente a jég olvasztásával kizárólag az Alpok egyik fürdővárosában, Évianban, írja a National Geographic.

116

liter palackozott vizet fogyasztott egy átlagos amerikai 2007-ben,

19-SZER

többet, mint 1976-ban. Peter Gleick, a Pacific Institute elnöke elmondta, hogy a helyben gyártott víz vásárlásával csökkenthetjük „ökológiai lábnyomunkat”, de még jobban tesszük, ha csomagolás nélküli csapvizet iszunk.

2009. július 25.

MOSZATPACA

Hatalmas olajfoltra emlékeztető rejtélyes képződmény tartja lázban hetek óta Alaszka tudományos fantasztikumra érzékeny lakosait. A tengeren ringatózó foltot július első hetében vették észre az inupiat eszkimó törzshöz tartozó vadászok, akik az Alaszka északnyugati partjai és Oroszország távol-keleti partvidéke között húzódó Csukcs-tenger vizein hajóztak, írta a Discovery Channel honlapja. Az anyag nyúlósnak, ragadósnak tetszett, és amikor egy úszó jégtáblára fröccsent, teljesen feketének tűnt. Hamar megkezdődött a találgatás, hogy miből állhat a folt, veszélyes-e az emberre, főleg pedig az ottani emberek megélhetését adó tengeri élővilágra. Sokan attól tartottak, hogy megint valami olajszállító tartályhajó szenvedett balesetet, ahogyan már sokszor megtörtént.

21

méter hosszú és 300 méter széles a folt, amelyet hajókkal és repülőről azóta többször megvizsgáltak (az egyik legelső légi filmfelvételt olvasóink is megtekinthetik, ha a http: //tinyurl.com/kqa652 címre kattintanak az interneten). A szemtanúk arról számoltak be, hogy soha nem láttak ehhez hasonlót.

1958-BAN

forgatták A massza című klasszikus horrorfilmet, főszerepben A pillangó címszerepében híressé vált Steve McQueennel. A tengeren úszó ismeretlen eredetű folt láttán sokaknak eszükbe jutott e rémfilm, amelyben rejtélyes, gélszerű lény fenyegeti egy békés városka lakóit. A filmben végül szén-dioxidos tűzoltó készülékekkel ölik meg a földön kívüli élőlényt, minthogy nem bírja a hideget. Kérdéses, hogy hatásos lenne-e ez a módszer a fagyos Alaszka vizein ringatózó pacával szemben.

144

kilométert tett meg alig egy-két nap alatt az olajszerű hordalék, így a nyugat-alaszkai Wainwright falu közeléből a tőle keletre fekvő Barrow-ba érkezett. Ott mintát vettek belőle, és az első vizsgálatok eredménye szerint nem kőolaj eredetű. „Biztosan nem olajszármazék. A színe és a felépítése alapján valószínűleg élő szervezet” – idézte az alaszkai Anchorage Daily News a parti őrség tisztjét, Terry Hasenauert.

26 500

sejt képződhet a víz minden milliliterjében egyetlen moszatsejt osztódásával mindössze négy nap alatt. Egyes moszatfajok tehát elképesztő sebességű növekedésre képesek. Az osztódás azonban itt nem áll meg: ha tovább növekszik a moszat, három nappal később akár

406 EZER

sejtet is tartalmazhat a víz egyetlen millilitere. Valószínűleg az Alaszka partjainál hömpölygő folt is egy hatalmasra nőtt moszattelep, de még egyik ismert moszatfajként sem sikerült azonosítani.

500 EZER

dollárt fordít az óceánok és a légkör kezelésével megbízott amerikai hivatal egy másik riasztó mértékben szaporodó veszélyes moszattömeg, az úgynevezett „vörös árhullám” megfékezésére Maine államban, írja a Time. „Maine államot a leggyorsabban terjedő vörös árhullám ostromolja, amelyet valaha feljegyeztek. A járvány gyakorlatilag az állam teljes partvonalát elzárta a kagylóhalászat szempontjából fontos területektől” – nyilatkozta Olympia Snowe, Maine republikánus szenátora.

2009. augusztus 15.

LEVÉLSZARVAS

Bár sokan úgy gondolhatják, lezárult a nagy felfedezések, az új állat- és növényfajok leírásának kora, ez koránt sincs így, olvasható ki a Természetvédelmi Világalap (WWF) nemrég kiadott jelentéséből. Az utóbbi tíz évben rengeteg olyan fajt találtak a Himalája keleti vonulatainak áthatolhatatlan erdőségeiben, amelyek eddig ismeretlenek voltak a tudomány számára. Ázsiának e tája igen változatos domborzati adottságokkal rendelkezik. Tibet nyolcezer métert is meghaladó hegycsúcsaitól a mély szurdokvölgyeken át a hegységrendszer lábánál elterülő Asszám (India északkeleti állama) esőerdővel borított síkságaiig a legkülönfélébb élőhelyeket találjuk, amelyek remek búvóhelyet nyújtanak a felfedezésre váró fajoknak. „Az erdő olyan sűrű, hogy csak a helyi vadászok tudására támaszkodhatunk. Sok fajt úgy fedeztünk föl, hogy az ott lakókat kérdeztük meg az általuk ismert állatokról, növényekről” – nyilatkozta a Scientific Americannek Jon Miceler, a WWF Kelet-Himalája-programjának vezetője.

353

fajt sorol fel a WWF tanulmánya, amelyet számos kutatóintézet eredményeinek összesítésével készítettek el. Az utóbbi évtizedben felfedezett fajok között

244

növényt, 16 kétéltűt, 16 hüllőt, 14 halat, 2 madarat, 2 emlőst és 59 gerinctelent találunk.

18

százalékkal nőtt így a Kelet-Himalájában honos ismert kétéltűek száma. Rajtuk kívül 10 ezer növénynek,

300

emlősnek, 977 madárnak, 176 hüllőnek és 269 halfajnak adnak otthont az erdőségek.

60–80

centiméter hosszúra nő mindössze a világ legkisebb ismert szarvasfaja, a Putao muntyák (Muntiacus putaoensis), amelyet 1997-ben fedeztek fel. Magassága alig éri el az

50

centimétert, súlya 12 kilogramm. A helyi vadászok „levélszarvasnak” nevezik, mert az elejtett állatot egyetlen nagyobb levélbe is be lehet csomagolni.

101

évig kellett várni, hogy újabb főemlősfajt fedezzenek fel a biológusok. Az indonéziai lakóhelye után Pagai-szigeti makákónak elnevezett majomfaj 1903-as leírása után 2004-ben találták meg a következőt Északkelet-Indiában. Az Arunachal makákó (amelynek neve ugyancsak élőhelyére utal) csak a tudósok számára volt ismeretlen. A helyi dirang monpa nép hosszú idő óta átkozza, mert dézsmálja a termést.

100 MILLIÓ

éves a világ legrégebbi ismert, fosszilis gekkófaja, amely más szempontból nagyon is új, hiszen csak tavaly fedezték fel Mianmarban (Burmában). A gekkó farkát és más testrészeit a Jurassic parkból ismert módon őrizte meg egy megkövesedett borostyántömb. Csíkos volt a bőre, lábujjait pedig tapadós bőrfüggelékek borították, amelyek segítségével könnyűszerrel tudott sétálni függőleges felületeken is.

1068

új fajt fedeztek fel a Mekong folyó vízgyűjtő területén az utóbbi években a WWF tavalyi bejelentése szerint. Tehát a Kelet-Himalájában felfedezett több száz faj nem is számít kivételesen soknak. Ez azt jeleni, hogy Délkelet-Ázsiában hetente átlag két eddig ismeretlen fajt találnak.

2009. szeptember 15.

VONTATOTT VILÁGVÉGE

Egy angol haditechnikai cég bejelentette, hogy ha a szükség úgy hozná, bármikor tudna olyan űrhajót építeni, amely könnyűszerrel eltérítené a Földet veszélyeztető aszteroidákat. A hidegháború elmúltával csökkent annak az esélye, hogy a nagyhatalmak elpusztítják a Földet atombombáikkal, így a hollywoodi stúdióknak újabb globális veszélyforrás után kellett nézniük. E fenyegetést megtalálták a Föld felé tartó meteorokban, amelyek erejét már a dinoszauruszok is megtapasztalhatták. Az 1979-ben Sean Connery főszereplésével bemutatott Meteor című filmben például az Egyesült Államok és a Szovjetunió – némi szuperhatalmi alkudozás után összefogva – darabjaira robbantják a közeledő kisbolygót az űrbe telepített atomrakétáikkal. Ez igen látványos megoldás lenne, mégis talán a legrosszabb, amit tehetnénk. Így csak azt érnénk el, hogy nem egy hatalmas, hanem rengeteg kisebb, ám még mindig túl nagy szikladarabok tartanának bolygónk felé. De akkor mit tehetünk valójában?

10

tonnásra tervezik a brit EADS Astrium hadi- és űrtechnológiai cég mérnökei azt az űrhajót, amely alkalmas lehet a Földet fenyegető kisbolygók pályájának eltérítésére – írja a The Daily Telegraph. A tömege azért fontos, mert a szonda a saját gravitációs mezejét használva térítené el a meteort.

50

méternél közelebb repülne az űrhajó az aszteroidához (és ott maradna hosszú évekig), ilyen távolságban ugyanis már egy viszonylag kis tömegű tárgy tömegvonzása is érzékelhető. Minden tömeggel rendelkező testnek van gravitációs tere, amely vonzani képes más testeket. Az űrben viszonylag szabadon repülő szikla esetében pedig egy mellette repülő űrhajó tömegvonzása sem elhanyagolható.

390

méteres átmérőjű kisbolygókat is el tud majd téríteni az űrszonda, ígérik a tervezői. Bár ez nem tűnik túl nagynak, a számítások szerint egy ekkora test becsapódása százezerszer több energiát szabadítana fel, mint a Hirosimára ledobott atombomba.

10

kilométert tesznek meg másodpercenként ezek a kisbolygók, de meglepően kis lökés is eltérítheti őket a pályájukról – idézi a Telegraph Ralph Cordeyt, a tervező cég munkatársát. A mérnök szerint minden

30

méteresnél nagyobb tárgy veszélyt jelent, és csak idő kérdése, hogy ilyen közeledjen felénk.

Egy a harminchéthez annak az esélye, hogy 2029-ben – ma már hibásnak minősített becslés szerint – keresztezi egymást egy veszélyt jelentő aszteroida és a Föld pályája.

20

év elegendő lenne arra, hogy egy 30 méter hosszú űrhajó eltéríthesse az aszteroidát. Az idő alapvetően fontos tényező a védekezésben.

6363

olyan aszteroidát képes jelenleg nyomon követni a NASA, amely veszélyes lehet a Földre. Minthogy becslésük szerint legalább

100 EZER

ilyen létezik, nem állunk túl jól. A késői felfedezés pedig értelmetlenné teheti a legmegvalósíthatóbb földmentő missziókat is. És akkor csak Bruce Willisben bízhatunk.

2009. szeptember 19.

ZSARNOK KIRÁLYFI

Amikor új dinoszauruszfaj felfedezéséről hallunk, már meg sem lepődünk azon, hogy milyen hatalmasra nőttek ezek az őshüllők. A Tyrannosaurus rexről (amelynek latin neve királyi zsarnokgyíkot jelent) szinte mindenki hallott, ha máshonnan nem, hát a Jurassic Park című kalandfilmből. A paleontológusok szerint egyike volt a valaha élt legnagyobb szárazföldi ragadozóknak. A rajongói körében csak T-rexnek nevezett dinoszaurusz ismertségének köszönheti egy újonnan felfedezett faj is a hírnevét, amelynek különlegessége, hogy nem is olyan nagy, írja a National Geographic magazin. A Raptorex kriegsteininek elnevezett dinoszaurusz majdnem teljes csontváza valahonnan Kínából származik. A pontos lelőhely nem ismert, minthogy nem hivatalos paleontológusok, hanem fosztogatók ásták ki a földből, és csempészték az Egyesült Államokba. Ott egy aukción vásárolta meg Henry Kriegstein gyűjtő, aki ezután a kutatóknak adományozta a leletet. A maradványokat most az észak-kínai Hohhot (Kukuhotó) városba, valószínű származási helyükre szállítják, ahol a helyi múzeumban állítják ki őket.

125 MILLIÓ

évvel ezelőtt, a földtörténeti krétakorban élhetett a Raptorex kriegsteini, mintegy 40 millió évvel korábban, mint a jól ismert Tyrannosaurus rex, nyilatkozta a National Geographicnak Paul Sereno, a chicagói egyetem paleontológusa, az új fajt leíró kutatócsoport vezetője. A Raptorex így valószínűleg a Tyrannosaurus őse volt.

3

méter hosszú volt mindössze a Raptorex, valóságos törpe a 13 méteres Tyrannosaurushoz képest. A leletek alapján készített habitusrajzok szerint az új faj a T-rex térdéig is alig ért volna, bár kétséges, hogy létrejött valaha a találkozás a negyvenmillió éves korkülönbség miatt.

70

kilogrammot nyomhatott a Raptorex, így a súlya alig egy százaléka lehetett a Tyrannosaurus hattonnás testtömegének. Ha nem tekintjük a méretbeli különbségeket, a most felfedezett faj szinte pontos mása híres leszármazottjának. Ugyanúgy a két hátsó lábán járt, miközben mellső lábai visszafejlődtek. Ez meglepte a kutatókat, akik korábban úgy gondolták, hogy a csökevényes mellső lábak csak évtízmilliókkal később alakultak ki.

121–125 MILLIÓ

éves lehet a kínai lelőhelye után Yixian- (Jihszien)-formációnak elnevezett leletegyüttes, amelynek jellemző fajait megtalálták a Raptorex csontjait is őrző kőzetben. Ez az információ segítette az őslénykutatókat a maradványok korának és feltételezhető származási helyének megállapításában is.

5-6

éves lehetett a Raptorex jelenleg ismert egyetlen példánya, amikor elpusztult. A maradványok elemzéséből a kutatók megállapították, hogy az állat épp csak elérte a felnőttkort, a növekedési életszakasz végén járhatott. Izmos hátsó lábain gyorsan üldözhette a prédának kiszemelt kisebb dinoszauruszokat és más állatokat. Fürgeségét növelte, hogy súlya nagyjából egy emberével egyezett meg.

2009. szeptember 26.

MÚMIAKLINIKA

Fény derült az egyiptológusokat foglalkoztató egyik legnagyobb rejtélyre: az Augustus Granville által leírt múmia tuberkulózisban hunyt el. Ez a hír első hallásra talán nem tűnik olyan hatalmas szenzációnak, pedig majdnem két évszázados talányról van szó. Az 1783-ban született Augustus Granville élete a múmia nélkül is regénybe kívánkozik. Milánóban született Augusto Bozzi néven, tanúja volt a napóleoni csapatok itáliai hadjáratának. Orvosnak tanult, de amikor be akarták sorozni a francia hadseregbe, Velencébe szökött, és vándorszínészekkel járta az országot. A következő években országról országra járva tökéletesítette orvosi tudását, miközben maga sem kerülte el a legveszélyesebb fertőző betegségeket. Görögországban maláriás lett, Törökországban bubópestis fertőzte meg.

A Pireneusi-félszigeten járva belépett a brit haditengerészetbe, és a Nyugat-Indiákra hajózott, ahol a sárgalázat kellett túlélnie. Megtanult angolul, a nevét nagymamája után Granville-re változtatta, elvett egy angol lányt, és végül Londonban telepedett le, ahol elismert sebészként és nőgyógyászként praktizált, olvasható a New Scientistben. De mindezen kalandok ellenére kétséges, hogy neve fennmaradt volna-e az utókorra, ha 1821-ben nem kezeli Archibald Edmonstone fiatal felfedezőt, aki megmutatta neki a múmiát, amelyet akkor hozott Egyiptomból.

184

éve, 1825-ben ismertette Granville a múmia belső szerveinek vizsgálatával nyert eredményeit az angol tudományos akadémiaként működő Royal Society tudósai előtt. Ez volt az első múmia, amelyet tudományos igénnyel boncoltak föl, hogy megállapítsák életének és halálának körülményeit.

6

hétig tartott a boncolás, Granville figyelmét a legapróbb részlet sem kerülte el. A test olyan jó állapotban maradt meg, hogy a halál oka is megállapítható volt. Ahogy a sebész-nőgyógyász írta, boncolás közben úgy érezte, mintha a halál nem évezredekkel korábban, hanem mindössze néhány órája következett volna be.

2600

éve halhatott meg a múmiaként eltemetett nő Thébában. A nevét is sikerült megállapítani, Irtyerszenunak hívták. A halál oka Granville szerint petefészek-daganat, azaz rák lehetett. A diagnózis felállítását segítette, hogy a legtöbb múmiával ellentétben – ahol a belső szerveket eltávolították, vagy a testen belül roncsolták szét – itt érintetlenek voltak a zsigerek.

50–55

éves lehetett halálakor Irtyerszenu, ezt Granville a medencecsontja elvékonyodásából állapította meg. A múmia érdekessége a testet borító viaszos bevonat volt, amely remekül konzerválta Irtyerszenut. A sebész szerint a halottat hosszú ideig fürdették egy kád viaszban.

1990-BEN

fedezték fel újra a múmiát a British Museum raktárában, és azóta folyamatosan vizsgálták a legmodernebb diagnosztikai eljárásokkal. Megállapították, hogy petefészek-daganata jóindulatú volt, Irtyerszenu maláriás is volt, és vérzés nyomait találták a tüdejében, ami tüdőgyulladás vagy tuberkulózis jele lehet.

200

bázispárnál rövidebb DNS-szakaszok felkutatására alkalmas az a molekuláris genetikai eljárás, amelynek segítségével megtalálták a tuberkulózisbaktérium nyomait a múmia tüdejében, csontjaiban és epehólyagjában. A halál okát tehát megtudtuk, de az, hogy hogyan maradhatott a test ilyen jó állapotban

2600

évig, továbbra is rejtély marad.

2009. október 3.

OVIS HENGE

Mintha felgyorsultak volna az események az utóbbi években a Stonehenge, a dél-angliai rejtélyes eredetű, fölállított kőtömbökből álló építmény körül. Két évvel ezelőtt feltártak egy egész falut a közelében, amelyről azt gyanítják, hogy a Stonehenge építőinek (vagy későbbi használóinak) települése lehetett. Most pedig a kőépítmény mását találták meg kicsiben Mike Parker Pearson, a sheffieldi egyetem régésze és munkatársai az Avon folyó partján, néhány perces sétára a nagyobbik változattól – írja a National Geographic magazin. A most előkerült építményt Bluestonehenge-nek (kék Stonehenge-nek), röviden Bluehenge-nek nevezték el. A régészek az új felfedezés után ugyanazokkal a kérdésekkel szembesültek, amelyeket a nagyobbik Stonehenge-nél sem tudnak megválaszolni évszázadok óta: kik hordták oda, állították fel és emelték egymásra a hatalmas, ólomnehéz kőtömböket és miért? A minden évben a nyári napforduló idején a Stonehenge-nél összegyűlő és ott autentikusnak képzelt druida szertartásokat végző tízezrek biztosan örülnek a felfedezésnek. Mostantól végre nem kell kisgyerekeikkel is bajlódniuk a spirituális bulizás közben, hiszen nem messze ott van egy másik Stonehenge, amely méreteiben illeszkedik a gyerekek igényeihez.

1

mérföldre (1,6 kilométerre) áll mindössze a most felfedezett Bluehenge légvonalban a Stonehenge-től. Szinte biztos, hogy a két rituális színhely aktív kapcsolatban állt egymással, mert a régészek egy

2,8

kilométeres, ívben kanyarodó utat is felfedeztek közöttük.

10

méter a Bluestonehenge átmérője. A köveken kívül egyelőre nem találtak olyan leletet, amely állandó emberi kolónia létezésére utalna. Se cserépedényeket, se állati csontokat, dísztárgyakat vagy vallási kellékeket, így nincs jele annak, hogy az emberek hosszabb ideig az építmény közelében tartózkodtak volna.

25–30

szabályos körbe rendezett kőtömb alkotja a Bluehenge-et (a pontos szám egyelőre bizonytalan az ásatás jelenlegi szakaszában). A kék előnevet azért kapta, mert a kőtömbök különleges bazaltfajtából vannak, amely frissen tört felszínein kékesen csillog (angol neve éppen ezért bluestone, kék kő).

4

tonna egyetlen kőtömb tömege, tehát bár kisebb a Stonehenge-nél, hatalmas munka lehetett a Bluehenge létrehozása is. Ellentétben a közelben álló nagyobbik építménnyel, a Bluehenge-et nem úgy tervezték, hogy téli vagy nyári napfordulókor különleges irányból érje a napfény, még látható bejárata sincsen.

240

kilométeres távolságból, egy walesi hegységből valók a kőtömbök. A sziklák kivájásához és elszállításához szükséges emberi erő és szervezés az építmény központi szerepét valószínűsíti az építők rituális életében. A kövek mélyedéseiben sok égett famaradványt találtak, ebből arra következtetnek, hogy a halottakat égethették el ezen a helyen.

5000

éve állíthatták fel a Bluehenge kőtömbjeit. Az építmény körül ásott árkot és sáncot előbb Krisztus előtt 2400-ra tették, de a sziklák között lelt, tűzkőből pattintott nyílhegyek alapján most már Krisztus előtt 3000-re datálják a Bluehenge-et.

2009. november 21.

VEZÚV AZ ÚR

A Vezúv és környéke egyike a világ legveszélyesebb vulkáni aktivitással fenyegető helyeinek. Több geológus szerint reális a veszélye egy hatalmas katasztrófával járó kitöréssorozatnak. A kockázat felmérése érdekében számos egyetem és tudományos intézet kutatói arra vállalkoznak, hogy a Nápoly melletti Pozzuolihez közel, a Nápolyi-öbölben és a szárazföldön lefúrnak a mélybe. A furatba juttatott mérőeszközök felbecsülhetetlen értékű adatokhoz juttathatják a szakembereket, és a mélyben rejtőző geotermikus energia is kiaknázhatóvá válhat. Más kutatók azonban arra figyelmeztetnek, hogy a fúrások maguk is katasztrófát okozhatnak.

39 EZER

évvel ezelőtt hatalmas vulkánkitörés történt a mai Pozzuoli város térségében. A kitörésben

200

köbkilométernyi magma jutott a felszínre, a helyén pedig egy

13

kilométer széles kaldera (vulkáni horpadály) maradt. A kalderát ma Campi Flegreinek nevezik, Nápoly nagy része pedig a horpadályon belül fekszik.

3

méterrel emelkedett a múlt század hatvanas évei óta a pozzuoli kikötő környéke. A folyamat a mélyben zajló aktív vulkáni tevékenységre utal, olvasható a New Scientistben. A térségben néhány évszázadonként kitör a magma, nincs ok azt feltételezni, hogy ez a jövőben másként lesz. A jelenlegi helyzetet az teszi aggasztóvá, hogy a kutatások szerint a kitöréseket mindig a felszín emelkedése előzte meg, éppúgy, ahogy most.

4000

méter mélyre terveznek lefúrni hét helyszínen, közülük hat a Nápolyi-öböl medrében, egy pedig Pozzuoli mellett van. A furatokba hőmérőket, a kőzet deformálódását regisztráló eszközöket és kémiai detektorokat juttatnak majd. A fúrások egyesek szerint a magma feltörését okozhatják, mások azonban ennek veszélyét minimálisnak tartják. Minthogy az ismert magmát tartalmazó kamrák

7500

méter mélyen vannak a tengerszint alatt, a geológusok nem tartják valószínűnek, hogy a fúrás során magmába futnak majd.

2104

méter mélyen forró magma áramlott a furatba egy hasonló fúrási vállalkozás közben tavaly Izlandon. A forróságban a fúrásnál használt folyadék egy pillanat alatt felforrt. Ez egy kis robbanást okozott, így a munkát le kellett állítani. Öt évvel ezelőtt, egy másik fúrás alkalmával Hawaiin

1000

Celsius-foknál is melegebb magmához értek, amely nem kis riadalmat okozott.

12–15

millió dollárra becsülik a fúrás költségét az Avvenire olasz lap beszámolója szerint. Áprilisban a bagnoli iparvidéken

500

méter mély próbafúrásokat végeznek a tervek szerint, és ha minden jól megy, jövő februárban kezdik a szisztematikus fúrásokat. A furatok a függőlegeshez viszonyítva

25

fokban hatolnak majd a mélybe.

500–600

Celsius-fok a remélt hőmérséklete a felszín alatt lévő szuperkritikus állapotú folyadéknak. Az anyag e különleges halmazállapota a mélyben uralkodó hőmérsékleti és nyomásviszonyok közepette jön létre. A magas hőmérséklet miatt elvileg hatalmas mennyiségű geotermikus energia nyerhető ki a folyadékból. Az Izlandon már évek óta tesztelt technológia jelenleg még kísérleti fázisban van, de a mostani, tiszta energiára éhes időszakban nagy reményeket fűznek hozzá.

2010. február 20.

OLDALBA RÚGOTT FÖLD

Napok óta a legfontosabb hírek között szerepel – bár a földmozgás korántsem oltott ki annyi emberéletet, mint januárban pusztító haiti társa – az egy hete bekövetkezett chilei földrengés. A rengés után több városban is akadozik, helyenként megbénult a rendfenntartó hatalom, a jó alkalom láttán vérszemet kapott fosztogatók megfékezésére a katonaságot is ki kellett rendelni az utcákra. A földrengésnek azonban sokkal furcsább, sokkal mélyrehatóbb következménye is volt, bár ezt csak a világ néhány fizikusa észlelte. A rengés ereje meglökte a Földet, bolygónk pedig valószínűleg sohasem lesz olyan, mint amilyen előtte volt. Világvége-riadalomra azonban semmi ok, hiszen a változást még a műszerek sem képesek kimutatni.

8,8

volt a Richter-skála szerint a rengés erőssége. Ezzel az amerikai geológiai figyelőszolgálat adatai szerint az ötödik legerősebb földmozgás volt, amelyet valaha regisztráltak.

2,6

méter magas hullámok söpörtek végig a tengeren a rengés következtében a chilei Valparaíso térségében, és

53

országban rendeltek el szökőárriadót. Lapzártánkig

723

halálos áldozatot azonosítottak a chilei hatóságok.

250–500

haiti földrengésnek felelt meg a chilei földmozgás ereje a különböző becslések szerint. Hogy ehhez képest sokkal kevesebb ember veszítette életét, az a szerencsének és a chilei infrastruktúra jobb állapotának köszönhető.

7,6

centiméterrel tolódott el a Föld tengelye a rengés hatására. Erre Richard Gross geofizikus, a NASA munkatársa jött rá számítógépes modellszámítás segítségével, írja a National Geographic. Ez a tengely a bolygó tömegének egyenlőtlen eloszlása miatt nem pontosan esik egybe az észak–déli forgástengellyel (mintegy tíz méterrel tér el tőle). A bolygó nehezebb-könnyebb részeinek megváltozott mozgása a forgás sebességére is hatással van.

1,26

milliomod másodperccel csökkent a földi nap hossza a bolygó forgástengelyének eltolódása miatt, a Föld gyorsabb forgása következtében. Ez nem új jelenség. Gross modellje szerint egy hat évvel ezelőtti szumátrai földrengés (amely kilences magnitúdójával a chileinél is erősebb volt) 6,8 milliomod másodperccel meghosszabbította a napokat.

20

milliomod másodperces pontossággal képesek a kutatók jelenleg a napok hosszát mérni, így az 1,26 milliomod másodperces rövidülés jóval a hibahatáron belül van. Ez azonban nem jelenti azt, hogy ne létezne, az elméleti modellek bizonyíthatják a jelenség bekövetkeztét.

4,6

századmásodperccel hamarabb érnek véget ezentúl az évszázadok a napok rövidülése miatt. Az elkövetkező évezredek pedig majdnem fél másodperccel lesznek rövidebbek. Ha olvasóinknak e döbbenetes tények láttán az az érzésük támad, hogy e változásnak semmi jelentősége, akkor tökéletesen igazuk van. David Kerridge geológus a The Wall Street Journalnek nyilatkozva elmondta, hogy „ez olyan ezoterikus hatás, amelynek a fizika törvényei szerint be kell következnie. De különösebb következménye semmire sincs.”

2010. március 6.

PRIVÁT KRÁTER

Egyre több műholdfelvételt tesznek közzé az interneten a NASA és más űrkutató szervezetek. Így napjainkban összehasonlíthatatlanul több ember fér hozzájuk, mint húsz-harminc évvel ezelőtt. A megváltozott lehetőségek talán a geológiai kutatásoknak adták a legnagyobb lökést. Több szem többet lát alapon emberek tízezrei böngészik hosszú éjszakákon át az őserdőkről, sivatagokról készült szatellitfelvételeket, kráterek, kiszáradt folyómedrek, valaha volt vulkánok után kutatva. Az egyik legsikeresebb hobbigeológus az argentin Max Rocca, aki számos krátert fedezett fel az évek során. (Ezek nem vulkáni kráterek, hanem meteorok vagy meteoritok becsapódási nyomai.) Rocca csak jelenlegi munkáját tekintve nevezhető amatőrnek: az egyetemen geológusként végzett ugyan, de rendszerelemzőként dolgozik, így kutatásait nem segíti nagy kutatóintézet vagy egyetem.

20

kilométeres átmérőjű krátert fedezett fel Rocca legújabban Kolumbia dzsungelében. A mélyedést 30 kilométeres körzetben alacsony dombok szegélyezik, ezeken kívül magasabb dombok sorakoznak körben. Ezek önmagukban is olyan jelek, amelyek felkeltik a gyakorlott szemű krátervadász érdeklődését. Roccát azonban végül egy folyó vezette nyomra.

50

kilométert is elér a teljes képződmény átmérője a külső kör dombjaival együtt. E dombok miatt a tájat átszelő Vichada folyó addigi nyugati folyásirányát feladva hirtelen dél felé fordul, s néhány tíz kilométeren keresztül szinte tökéletes körívet követ. Ezután újra nyugat felé fordul, és beleömlik az Orinocóba.

8

éve adott ösztöndíjat a Planetary Society asztronómiai kutatásokat támogató civil szervezet a 43 éves Max Roccának, hogy folytassa hobbiját. A támogatás nem hullott terméketlen talajra, hiszen a most felfedezett Vichada-kráter a maga 50 kilométeres átmérőjével a legnagyobb ismert kráter Dél-Amerikában. A felfedezés a második helyre taszította a Brazíliában lévő

40

kilométeres Araguainha-krátert.

100

kráternél is több becsapódási nyomot írt le Rocca a kollégáival a közép-argentínai Patagóniában. A Bajada del Diablónak (Ördöglejtőnek) nevezett tájat

100 ÉS 500

méter közötti átmérőjű kráterek szabdalják. A Bajada del Diablo a föld ma ismert legnagyobb kráterekkel sűrűn lyuggatott tájegysége.

260

méteres átmérőjű a Hickman-kráter Nyugat-Ausztráliában, amelyet három évvel ezelőtt fedezett fel véletlenül Arthur Hickman geológus, aki a Google műholdfelvételeket megjelenítő Earth programjával múlatta az időt. A vizsgálatok szerint a kráter az utóbbi

100 EZER

évben jött létre.

50 EZER

évesre becsülnek egy másik ausztráliai krátert, amelyet néhány hónappal ezelőtt fedeztek fel a Google Earthön. Ausztrália tengertől távol eső belső területei igen kietlenek, nem meglepő hát, hogy még számos felfedezetlen képződményt tartogatnak. Az ausztráliai őslakosok egyik legendája szerint egyszer régen egy csillag zuhant le a völgybe. E csillag nyoma lenne a kráter. Mások vitatják, hogy a bennszülöttek valóban láthatták a becsapódást, mert csak 50 ezer éve érkeztek Ausztráliába, a kráter kora pedig évmilliókra tehető.

2010. március 20.

TOJÁSÍRÁS

Sokunk emlékezetében az emberi írásos kultúra első megnyilvánulásaiként élnek az egyiptomi hieroglifák és a sumer ékírás. Pedig elképzelhető, hogy szóba sem kerülhetnek a legősibb írásos emlékek között. Egy francia kutatócsoport a dél-afrikai Fokföldön olyan tojástöredékekre talált, amelyekre nagyon hasonló geometriai motívumokat véstek. A régészek értékelése szerint a pontosan ismétlődő motívumok arra utalhatnak, hogy e vésetek nem csupán jelentés nélküli díszítő rajzolatok, hanem az információ grafikus átadásának első ismert formái. Természetesen nem betűkre, szavakra, mondatokra kell gondolnunk, csupán olyan ábrákra, amelyek talán állandósult jelentéssel bírtak, így az írás kezdetleges formájának is tekinthetők.

60 EZER

évesek azok a strucctojástöredékek, amelyeket Pierre-Jean Texier és a bordeaux-i egyetem más kutatói fedeztek fel egy fokföldi Diepkloof-sziklamenedéknek nevezett barlangban. A lelőhely

17

kilométerre található az Atlanti-óceán partjától és 150 kilométerre északra Fokvárostól.

25

méter széles és 15 méter hosszú a sziklaüreg,

37

éve folynak ásatások a helyszínen. A barlang Texier és kollégái szerint a késő középkőkor legteljesebb folyamatos leletanyagát tartalmazza, amelyet Afrika déli részén valaha felfedeztek.

270

olyan strucctojástöredéket találtak az utóbbi

11

évben, amelyekre geometriai mintákat véstek. A kutatók úgy gondolják, hogy e tojásokat tárolóedénynek használták, a rajtuk lévő vésetek esetleg a tartalmukra vagy a tulajdonosuk személyére utalhatott.

2-3

centiméter nagyságúak a töredékek, de sokukat nagyobb, nyolc centiméter széles és négy centiméter hosszú darabokká lehet összeilleszteni, írja a New Scientist. Tojástöredékeket a lelőhely szinte minden rétegében találtak, de a vésett darabok a rétegek csak viszonylag szűk sávjára voltak jellemzőek, tehát a barlangot lakó emberek nem mindig díszítették így a tojásokat.

5000

év telt el a legkorábbi és a legújabb feltárt vésett tojás keletkezése között. Texier és munkatársai úgy becsülik, hogy ezek összesen

25

tárolóedény darabjai lehetnek. A minták egyrészt hasonlítanak egymáshoz, tehát alkotóik követték a tradicionális szabályokat, másrészt egyedi jellegzetességek is felfedezhetők bennük.

75 EZER

évesek a szintén Dél-Afrikában található Blombos barlang sziklavésetei, amelyekről egyes kutatók szintén úgy vélték, hogy a kor emberei számára többet jelentettek puszta díszítésnél. Az újabb vizsgálatok nem erősítették meg ezt a feltételezést, a karcolásokat nem lehet elkülöníteni a jelentés nélküli ábráktól.

30 EZER

évvel ezelőtt alakulhattak ki az első valóban írásnak tartott szimbólumok, az írásrendszerek kezdetei pedig a Krisztus előtti 7. évezredre nyúlnak vissza. Az első tényleges írásként számon tartott lelet sok régész szerint az erdélyi Alsótatárlakán (Tărtăria) talált három tábla. A

7300

évesként meghatározott táblák úgynevezett vinca jeleket tartalmaznak. A táblák radiokarbonos módszerrel történt kormeghatározása azonban bizonytalan, mert ellentmond a rétegtani vizsgálatok adatainak.

2010. március 27.

GUKKER AZ ÉGEN

Kerek évfordulójához ér ebben a hónapban az amerikai űrkutatási hivatal, a NASA egyik legsikeresebb küldetése. Felbocsátása óta a Hubble-űrteleszkóp addig elképzelhetetlen részletességű képeket készített a sok fényév távolságban lévő csillagokról. A Hubble a laikusok körében is példátlan népszerűségre tett szert. Színes csillagködökről készített fényképeit hétről hétre a csillagászat iránt érdeklődők milliói töltik le az internetről. Népszerűségét jól mutatja, hogy amikor a NASA 2004-ben törölni akart egy űrsiklóküldetést, amely a Hubble létfontosságú javítását végezte volna el, az ügynökség számos tiltakozó levelet kapott. Az egyik levélben egy kilencéves kislány felajánlotta az ebédpénzét, hogy megmentsék az űrteleszkópot, olvasható a Science News magazin honlapján.

20

évvel ezelőtt, 1990 áprilisában állította a Hubble-t Föld körüli pályára a Discovery űrsikló. Bár az első tervek szerint négy évvel korábban állt volna az űrtávcső szolgálatba, a Challenger űrrepülőgép katasztrófája miatt minden amerikai űrrepülést leállítottak.

5,1–6,6 MILLIÁRD

dollárra rúgtak az űrteleszkóp költségei – a kényszerű várakozás miatt – az 1990-es start idején, szemben az eredetileg tervezett

400 MILLIÓ

dollárral. Hatmillió dollárba került havonta az űrteleszkóp tárolása és karbantartása. De előny is származott a várakozásból: a mérnökök számos műszert továbbfejlesztettek, és a földi irányítórendszert is tökéletesítették.

2,2

mikrométerrel laposabbnak bizonyult a kelleténél az űrteleszkóp tükre a széleinél. A hibára a felbocsátást követő hetekben derült fény, amikor a Hubble első képei megérkeztek, és azok élessége messze elmaradt a várakozásoktól. A hibát végül 1993-ban korrigálták egy karbantartó küldetésen.

100

hüvelyk (2,5 méter) az átmérője a Los Angeles-i Hooker-teleszkópnak, amelynek segítségével Edwin Hubble amerikai csillagász a múlt század húszas éveiben bebizonyította, hogy a mi galaxisunkon kívül más csillagrendszerek is léteznek a világegyetemben. A csillagász nevét viseli a húszéves űrteleszkóp.

1 MILLIÓ

képre tehető a Hubble eddig készített felvételeinek száma. Kezdetben mágnesszalagon rögzítették a képeket, ezeket a karbantartások során modernebb adattároló egységekre cserélték. A Hubble naponta kétszer küldi az adatait a Földre, amelyeket egy Új-Mexikóban lévő rádióantenna fogad.

110 000

alkalommal kerülte meg a Hubble a Földet húszéves pályafutása alatt. Napjai azonban meg vannak számlálva, ha a NASA nem szánja el magát a megmentésére. Az űrtávcső a földi légkör legfelső tartományában kering, pályája pedig folyamatosan közeledik a Föld felé. 2019 és 2032 között belép a sűrűbb légkörbe, és részben elég. Egyes alkatrészei azonban egyben maradhatnak, ez pedig balesetet is okozhat. A NASA lehozhatná egy űrsiklóval, vagy biztonságos magasságba szállíthatná, e küldetések költsége azonban hatalmas lenne.

200 MILLIÓ

internetező kattint minden hónapban a Hubble legfrissebb felvételeit és legszebb képeit bemutató honlapokra. Az egyik legteljesebb gyűjtemény a http://hubblesite.org címen érhető el. Az űrtávcső felvételei ma már olyan helyeken is feltűnnek, amelyekről nem is álmodhattak a nyolcvanas években a Hubble tervezői. Kiállításokat rendeznek belőlük, és tudományos-fantasztikus filmek hátteréül szolgálnak.

2010. április 3.

KORALL AZ OLAJBAN

Egy hete balesetet szenvedett egy kínai teherhajó, a Sen Neng 1 az Ausztrália partjai mentén húzódó Nagy-korallzátony térségében. Bár nem olajszállító tankerről van szó, az üzemanyagnak használt gázolaj kiömlése így is a világ egyik legnagyobb természeti csodájaként számon tartott korallzátony érintett szakaszának teljes pusztulásával fenyeget. „A helyzet súlyos, és ennek megfelelően légi, vízi és szárazföldi forrásokat is mozgósítottunk – nyilatkozta a helyszínre érkező Anna Bligh, Queensland szövetségi állam miniszterelnöke. – A helyzet mindaddig súlyos marad, míg a hajón tátongó lék a törzs kettétörésével fenyeget. Mindent megteszünk, hogy csökkentsük a baleset következményeit.”

65 EZER

tonna szenet szállított a

210

méter hosszú, léket kapott hajó. Szombat este teljes sebességgel nekiütközött egy korallzátonynak, a baleset következtében felhasadt az üzemanyagtartálya.

1,14 MILLIÓ

liter gázolajat raktározott üzemanyagként a Sen Neng 1. A kiömlő olaj a korall pusztulását okozza, hiszen e telepes élőlények rendkívül érzékenyek a mérgezésre. Jelenleg még csak szivárog az üzemanyag, amelyet a szakemberek vegyi anyagokkal igyekeznek semlegesíteni.

2

tengeri mérföld (3,7 kilométer) távolságra jutottak el az első olajfoltok egyetlen éjszaka alatt az első repülős felderítők megfigyelései szerint. A helyzetet súlyosbítja, hogy a kínai teherhajó gyenge minőségű gázolajjal üzemelt. Bár ez az üzemanyag olcsó, viszkózusabb az állaga, mint a minőségi olajnak, így a ragadós anyagtól nehezebb megtisztítani a beszennyeződött korallszirteket és állatokat.

2300

kilométernél is hosszabb a Nagy-korallzátony, amely több mint

3000

külön álló zátonyt, atollt és szigetet tartalmaz. A tengerek dzsungelének is nevezik, mert megszámlálhatatlanul sok tengeri élőlény él benne. A korallzátonyok a világtenger területének alig egy százalékát adják, mégis az ismert tengeri állatok és növények egynegyede él bennük.

14,5

kilométerre eltávolodott a hajó az engedélyezett hajózási útvonaltól, és eddig ismeretlen okból belépett a Nagy-korallzátonyt megóvni hivatott természetvédelmi területre. Ez a körülmény csak még aggasztóbbá teszi a helyzetet. A környezetvédők attól tartanak, hogy hamarosan kettétörik a hajótörzs, és akkor nem lehet megakadályozni az egész üzemanyag kiömlését.

2 MILLIÓ

turista látogat a Nagy-korallzátonyra minden évben, így a katasztrófa hatalmas gazdasági károkat is okozhat Ausztráliának a természetpusztítás mellett. A turisták az élővilág sokfélesége miatt keresik föl a

350 EZER

négyzetkilométer területű (Németországéval megegyező nagyságú) területet. A térség

5000

puhatestű-, 1500 hal-, 215 madár-, 30 delfin- és bálna-, 14 kígyó- és hat teknősfajnak ad otthont, a LiveSience.com gyűjtése szerint. Ha a szennyezés nagy károkat okoz, az biztosan az idegenforgalom visszaesését hozza magával.

2010. április 10.

BARLANGI EMBER

Egy eddig ismeretlen emberelődfaj maradványaira bukkantak Dél-Afrikában Lee Berger és munkatársai, a johannesburgi Witwatersrand Egyetem antropológusai. A leletek két egyedtől származnak: egy középkorú nőstény csontvázát és egy fiatal hím koponyáját találták meg. Mivel a maradványok üledékkel borított mélyedésben feküdtek, a kutatók azt valószínűsítik, hogy annak idején beeshettek a

30–40

méter mély víz vájta üregbe, egy áradás pedig szinte azonnal betemette őket sárral, így jó állapotban konzerválódtak.

9

éves volt az ásatást vezető Lee Berger fia, Matthew, amikor két éve a számos emberelődlelet okán az emberiség bölcsőjének is nevezett térségben kirándultak. A terület szerepel az UNESCO világörökségi listáján is. Ősembermaradványok után kutattak, az ígéretes barlangokat a Google Earth program műholdfelvételei alapján választották ki.

15

kilométer távolságra található az új maradványok lelőhelye, a Malapa-barlang Dél-Afrika három másik antropológiai szempontból hatalmas jelentőségű régészeti ásatásától, Johannesburgtól északra. Berger elmondása szerint első látogatásukkor Matthew alig negyedórát keresgélt, amikor talált egy kőtömböt a földön, amelyet valószínűleg bányászok dobtak el. A kőtömbbe egy emberelőd kulcscsontja és állkapocscsontja volt bezárva.

11–12

éves fiútól és egy, a harmincas éveiben járó nőtől származó maradványokra bukkantak az antropológusok Matthew felfedezése után a helyszínen, írja a Los Angeles Times. A kutatók értékelése szerint a leletek egy eddig ismeretlen, a modern ember ősének tekinthető fajtól származnak, amelyet Australopithecus sedibának neveztek el. A sediba a Dél-Afrikában és Lesothóban beszélt sotho nyelven forrást, kutat jelent.

100-NÁL

is több Australopithecus-csontmaradványt találtak az ásatás során. Emellett sok állati csontra is bukkantak. A kardfogú tigrisek, mongúzok és antilopok valószínűleg az emberelődökhöz hasonlóan halhattak meg, miután belecsúsztak a meredek falú szakadékba.

420–450

köbcentiméteresre becsülik az Australopithecus sediba agytérfogatát. A megtalált fiatalkorúhím-koponya a kutatók szerint már 95 százalékban elérte a felnőttkori méretét. A sedibának tehát meglehetősen kicsi agya volt a ma élő modern ember

1200–1600

köbcentiméteres térfogatú agyához képest, olvasható a Scientific Americanben.

1,95 MILLIÓ

évesnek határozták meg a felfedezett csontmaradványok korát. Van néhány zavaró körülmény azonban, amely számos antropológust szkeptikussá tesz a lelet jelentőségét illetően. A legnagyobb furcsaság, hogy a sediba egyszerre rendelkezik primitív és újszerű jellegzetességekkel. Miközben orangutánszerűen hosszú karja, kis agya és alacsony termete volt, emberszerűen hosszú lábbal, erőteljes medencével, lapos arccal, előreugró orral és kicsi fogakkal bírt. E bélyegek arra utalhatnak, hogy az Australopithecus sediba nem őse a ma élő embernek, hanem az emberfélék törzsfájának egy másik, mára kihalt ágán foglalt helyet.

2010. április 24.

PÁRIA PLÚTÓ

Rosszul megy manapság a Plútó (ex)bolygó sora. Egy emberöltőn keresztül a Naprendszer legkülső bolygójaként tartották számon, néhány évvel ezelőtt azonban törpebolygóvá fokozták le a csillagászok, mondván, hogy alapvető jellegzetességei nem különböztetik meg több más, eddig sem bolygónak tekintett égitesttől. A lefokozást az okozta közvetlenül, hogy pontosan meghatározták, milyen feltételek teljesülése esetén nevezhető egy égitest bolygónak. A nagybolygókon kívül Naprendszerünkben néhány törpebolygó és többezernyi, még a törpebolygóknál is apróbb, „kis naprendszerben keringő objektum” kering. A canberrai Ausztrál Nemzeti Egyetem csillagászainak legújabb kutatási eredményei viszont azt valószínűsítik, hogy a Plútó még annál is hétköznapibb égitest, mint a lefokozása után tűnt. Számításaik szerint a Naprendszerben legalább tízszer több törpebolygónak minősülő égitest kering, mint azt eddig tudtuk.

76

éven keresztül a Plútót a Naprendszer kilencedik, legkülső bolygójának tekintették. 1930-as felfedezését évtizedekig tartó hajtóvadászat előzte meg, minthogy az Uránusz pályájának módosulásából sejteni lehetett, hogy kell lennie egy kilencedik, a Nap körül keringő égitestnek is.

4,4–7,4

milliárd kilométer távolságban kering a Plútó a Naptól, ez

30–49

csillagászati egységnek (átlagos Nap–Föld távolságnak) felel meg. A Neptunusz pályáján kívüli Kuiper-öv tagja, amely rengeteg kisbolygót, aszteroidát tartalmaz.

27

százalékkal nehezebb és 9 százalékkal nagyobb az egyenlítői átmérője a 2005-ben felfedezett Erisznek, a Kuiper-öv másik törpebolygójának. Ezzel az Erisz, bár sosem tekintették bolygónak, a Plútót megelőzve a Naprendszer kilencedik legnagyobb tagja. A Nemzetközi Csillagászati Unió (IAU) 2006-os konferenciáján ezért törpebolygóvá minősítette le a Plútót.

0,07-SZOROSA

mindössze a Plútó tömege a pályáján található más égitesteknek (összehasonlításul a Föld esetében ez az arány 1,7 milliószoros). Ezen bukott el a Plútó bolygóminősítése, az IAU ugyanis 2006-ban először meghatározta a bolygó fogalmát. Eszerint azok az égitestek bolygók, amelyek a Nap körül keringenek, elég nehezek ahhoz, hogy saját gravitációjuk gömbszerűvé formálja alakjukat, és „kitisztították környezetüket”, tehát a gravitációjukkal magukhoz vonzották a többi pályájukon keringő égitestet.

43

kelvin (–230 Celsius-fok) mindössze a Plútó felszíni hőmérséklete, átmérője 2390 kilométer. Vékony atmoszféráját főként nitrogén, metán és szén-monoxid alkotja, kis mérete miatt a felszínén tapasztalható légnyomás azonban csekély,

6,5–24

mikrobar.

7

éves volt Taylor, amikor a következő rosszalló levelet küldte a New York-i természettudományi múzeum munkatársának, amiért kihagyták a Plútót az igazi bolygók sorából: „Ne haragudjon, hogy ilyen csúnyát írok, de mi szeretjük a Plútót, önt viszont nem.” Kortársa, Madeline így ír: „Kedves Tudós, hogy nevezné a Plútót, ha már nem bolygó? Ha megint bolygót csinálna belőle, akkor az összes tudományos könyv megint helyes lenne. Élnek emberek a Plútón? Mert ha igen, akkor ők sem léteznek többé. Azért mert kicsi, még lehetne a Plútó bolygó. Sokan szeretik a Plútót, nekik most nincs kedvenc bolygójuk. Kérem, írja vissza, de ne dőlt betűvel, mert nem tudom a dőlt betűket elolvasni.” A levelek a PBS televízió honlapján, a http://tinyurl.com/plutomail címen olvashatók.

2010. június 19.

GAME, SZETT, MECCS

Csütörtökön fejeződött be a világ leghosszabb teniszmeccse. Az amerikai John Isner és a francia Nicolas Mahut – bár egyikük sem nevezhető világklasszis játékosnak – most már végérvényesen bekerül a teniszévkönyvekbe. Szerdán reggeltől estig játszották mérkőzésük döntő, ötödik játszmáját, de nem bírtak egymással. A wimbledoni nyílt bajnokság azon kevés tenisztornák közé tartozik, ahol az utolsó szettben nem lehet rövidítéssel győzni. A mérkőzés addig tart, míg az egyik játékos két játékkal többet nyer ellenfelénél, tehát legalább egyszer elveszi annak adogatójátékát. A meccs hosszúsága gyakorlatilag minden eddigi rekordot megdöntött már.

10

órája (egészen pontosan 9 órája és 58 perce) tartott szerda este Isner és Mahut mérkőzése, amikor a sötétedés – és a játékosok félholt állapota – miatt félbeszakították a meccset. Az amerikai annyira fáradt volt már, hogy az egyik szünetben felé nyújtott banánt is képtelen volt elvenni. Másnap, összesen több mint 11 órát igénybe véve, ért véget a maratoni mérkőzés.

782

ülőhely áll mindössze a közönség rendelkezésére a wimbledoni All England teniszklub 18-as pályáján, ahol a meccset játszották. A szervezők láthatóan nem számítottak arra, hogy ilyen szenzációs mérkőzés kerekedik belőle, ezért tették ezt a viadalt erre a félreeső pályára. Szerda este a nézők, akik között már John McEnroe is jelen volt, hangos „még akarjuk!” skandálással tiltakoztak a felfüggesztés ellen.

70:68

volt a végeredmény Isner javára az utolsó szettben.

148.

a teniszranglistán Mahut, míg Isner a 19., így az amerikainak a papírforma szerint könnyedén át kellett volna lépnie a francián. A győztesre a 43. pozíciót elfoglaló holland Thiemo de Bakker vár a második fordulóban.

40

perc alatt ért véget minden idők legrövidebb wimbledoni férfimeccse. 1936-ban Fred Perry (akiről később pólómárkát is elneveztek) Gottfried von Crammot győzte le 6:1, 6:1, 6:0-ra.

33

év után az előzetes bejelentések szerint II. Erzsébet királynő is kilátogatott csütörtökön a tenisztornára. A kiadott sajtóközleményből azonban kiderül, hogy a királynő nem a maratoni meccsre, hanem a jelenleg legnépszerűbb brit teniszező, Andy Murray szereplésére volt kíváncsi.

2010. június 26.

BŰNBAK BOGYÓ

Ahogyan 1970 óta minden futball-világbajnokságra, az idén is az Adidas szállította a torna hivatalos labdáját. A Dél-Afrikában sokak által beszélt zulu nyelven örömszerzést jelentő Jabulanit a szokásoknak megfelelően minden eddiginél gömbölyűbbnek, pontosabban irányíthatónak és aerodinamikailag stabilabbnak harangozták be a tavaly decemberi bemutatón. A játékosok, különösen a kapusok tetszését azonban mégsem nyerte el vele a német gyártó. A szokatlanul korán távozó brazil válogatott kapusa, Júlio César a bevásárlóközpontokban kapható silány labdákhoz hasonlította, amelyek szerinte csak a csatároknak kedveznek, de kiszolgáltatott helyzetbe hozzák a kapusokat. Furcsamód csapattársa, a támadó Luís Fabiano sem volt megelégedve, szerinte a labda érthetetlenül, természetellenes módon vált irányt a levegőben. Az olaszok kapusa, Gianluigi Buffon azon sajnálkozott, hogy „egy ilyen fontos tornát, mint a világbajnokság, egy ennyire alkalmatlan labdával kell lejátszanunk”. E nyilatkozatokból úgy tűnhet, hogy a Jabulani a világbajnokságok eddig

69,0

centiméter a Jabulani kerülete, ettől legfeljebb két milliméterrel térhet el. A Nemzetközi Labdarúgó-szövetség (FIFA) előírásai szerint a labda kerülete 68,5 és 69,5 centiméter között lehet. Nyolc darab, hőkezeléssel öszszeragasztott háromdimenziós panelből áll, felületét barázdák szaggatják, amelyek az aerodinamikai tulajdonságait javítják.

110

dollárba (25 ezer forintba) kerül egy Jabulani, amely természetesen kereskedelmi forgalomban is kapható. A labdát Kínában gyártják, a készítésekor felhasznált latex labdabelső Indiából, a poliuretán Tajvanról származik, az etilén-vinilacetát, a poliészter-pamut szövet, a ragasztó és a tinta kínai.

11

színt használtak a labda festésekor. A tizenegyes szám egyszerre utal a labdarúgócsapatok kezdő létszámára, a Dél-Afrikában élő tizenegy népcsoportra és az ország tizenegy hivatalos nyelvére. A döntőben különleges, aranyszínű labdával fognak játszani.

7

gólt rúgott Portugália a csoportkörben Észak-Koreának a Jabulanival, így furcsa lett volna, ha a portugálok is panaszkodnak a labdára. Szövetségi kapitányuk, Carlos Queiroz ehelyett mindössze ennyit mondott a sajtótájékoztatón: „Imádjuk a labdát.”

0

százalékkal nő meg a labda

440

grammos tömege nedvesség hatására, tehát nem szívja föl a vizet. A FIFA megengedő ebben a kérdésben, a 420–445 gramm között elfogadott labda súlya akár tíz százalék vizet is magába szívhat.

143–149

centiméterre pattant föl a Jabulani, amikor a FIFA ellenőrei két méter magasról acéllapra ejtették. A teszt akkor sikeres, ha tíz ejtés után a felpattanás magasságában legfeljebb tíz centiméteres eltérés van.

10

százalékkal csökken a légnyomás a labdában a felfújást követő harmadik napra. Ez is megfelel a nemzetközi szövetség szabályainak, amelyek húszszázalékos nyomáscsökkenést engednek meg.

2010. július 10.

BRAILLE-ALKONY

A technikai fejlődés miatt egyre kevesebb vak ember használja a Braille-írást, legtöbbjük már meg sem tanulja a pontokból álló betűket elolvasni az ujjaival. A hatalmas, gyakran több kilogrammot nyomó Braille-könyveket e-könyv olvasókra, mp3-lejátszókra és a számítógép képernyőjén megjelenő szöveget géphangon felolvasni képes programokra cserélték, írja a The New York Times, így a Braille-írás lassan kihalófélben lévő írásforma lesz. Kérdéses, hogy ez a változás a vakok előnyére vagy hátrányára válik hosszú távon. „Azt kell látnunk, hogy okos, remek verbális képességekkel rendelkező gyerekek nőnek föl – írástudatlanul. Már nem tanítjuk meg az országunk vak gyermekeit írni és olvasni. Magnót, majd számítógépet adtunk nekik, az írásuk így pongyolává vált. Soha nem ismerhetik meg a nyelv szerkezetében rejlő szépséget”, idézi a The Times Jim Marksot, a Fogyatékosok Felsőoktatásáért Szövetség munkatársát. Nem mindenki van azonban ezen a véleményen.

300

szót olvas föl percenként a vak Laura Sloate befektetési bankár számítógépe a The Wall Street Journalból. Ez a sebesség kétszerese a normális beszédtempónak, és két és félszerese az átlagos Braille-olvasók sebességének. Sloate szerint a Braille XIX. századi kifejlesztésekor nem volt más lehetőség a vakok számára, de hiba lenne nem kihasználni a modern technika nyújtotta lehetőségeket.

6

kiemelkedő pont vagy ezek hiánya jelöl egy-egy betűt a Braille-írásban. Kifejlesztője, Louis Braille maga is vak volt, amikor 1821-ben a francia hadseregben használatos éjszakai írásrendszer átalakításával kidolgozta saját rendszerét.

63

karakter jeleníthető meg a Braille-kód segítségével (a 64. a szóköz). Az olvasás gyorsítása és a szöveg terjedelmének csökkentése érdekében az úgynevezett II-es szintű Braille-írás rövidítéseket alkalmaz. Egy-egy karakterrel jelölik benne a gyakori szavakat, betűkapcsolatokat.

10

százaléka tanul meg napjainkban a vak gyerekeknek Braille-t olvasni az Egyesült Államokban, miközben a múlt század ötvenes éveiben ez az arány 50 százalék körül mozgott.

90

százaléka a Braille-t olvasni képes amerikai vakoknak dolgozik, miközben a Braille-t nem ismerő vakok kétharmada munkanélküli. Ez arra utal, hogy a Braille-olvasás képessége nagyban segíti a vakok munkaerő-piaci boldogulását még manapság is.

1000

dollárt is meghaladhatja egyetlen Braille-írásos tankönyv ára Amerikában, így sok vak ember számára gyakorlatilag megfizethetetlen. Ehhez képest a számítógép segítségével felolvasható elektronikus könyvek és a hangoskönyvek pár dollárért letölthetők az internetről.

56

kötetet tett ki az egyébként hétkötetes Harry Potter-sorozat, amikor a

83

éves bostoni National Braille Press kiadó kiadta Braille-írásos formában. Minden kötet majd

30

centiméter vastag volt.

2010. július 17.

VAKGŐTE

Igen furcsa jószág a barlangi vakgőte. Dél-Európa barlangjaiban él, ott, ahová sohasem jut be napfény. A sötétség miatt visszafejlődött a szeme, bőre pedig rózsaszínű, alig tartalmaz pigmentanyagot. Piros külső kopoltyúi fülszerűen lebegnek fejének két oldalán. A népnyelv emberi halnak is nevezte bőrszíne miatt. Életmódja a többi kétéltűtől eltérően állandóan vízhez kötött. Testfelépítésénél és életmódjánál is érdekesebb azonban élettartama. A hozzá hasonló kistermetű állatokhoz, sőt a legtöbb állathoz képest is hosszú ideig él. A kutatók egyelőre tanácstalanul állnak az évszázados élettartamú kétéltűek előtt, hiszen életvitelük kevéssé hasonlít a többi hosszú életű állatéra. Anyagcseréjük nem lassult le végletesen, és antioxidánsaik sem működnek eltérően rokonaikétól. A biológusok abban reménykednek, hogy a vakgőték alapos vizsgálata közelebb viheti őket a hosszú élet titkának megértéséhez.

25–30

centiméter hosszúak a vakgőték, bár mértek már 40 centiméter hosszú jószágot is. Nevüket csökkent látási képességükről kapták. Szemük csökevényes, mivel bőr fedi, a kifejlett állatoknál nem is látszanak. Ám nem teljesen vakok, érzékenyek a fényre.

15–20

grammot nyomnak mindössze. A petében

140

napig fejlődnek, majd kikelésük után

14

év telik el, míg éretté válnak a szaporodásra. Bár szemük fejletlen, tájékozódniuk akkor is kell. A víz remekül vezeti a hangot, a gőték ezért főként hallás alapján ismerik föl zsákmányaikat. Leginkább a

10

hertztől 15 ezer hertzig terjedő hangtartományban éles a hallásuk.

400

gőte él a franciaországi Moulis közelében lévő barlangban, ahol francia kutatók a világ egyetlen sikeres vakgőtetenyésztő programját működtetik 1952 óta, olvasható a Live Science internetes tudományos magazinban. A barlangban éldegélő legöregebb kétéltűek legalább

48

évesek, bár valószínűbb, hogy az 58 éves kort is meghaladták már (a 48 éve gyűjtött fiatal példányok pontos kora nem ismert). Az biztos, hogy negyvenéves kor fölött sem nő meg drasztikusan a vakgőték halandósága.

102

évig is élhet a barlangi vakgőte a becslések szerint. Bár bizonyíték nem áll rendelkezésünkre ilyen idős állatról, a kutatók más fajok élethossza alapján végezték számításaikat. A gőtéknél az átlagos élettartam a leghosszabb ismert kor

10 ÉS 67

százaléka között ingadozik. A franciaországi barlangban élő gőték koruk alapján kapták a 102 éves, igen konzervatív becslést.

35

darab

12

milliméter átmérőjű petét raknak átlagosan a vakgőték szaporodáskor, bár a hetven pete sem ritka. Szaporodásra azonban csak

12,5

évenként egyszer adják a fejüket. Ebből is látszik, hogy életük nyugodtan telik. Nincsenek ragadozóik, csak néha mozognak, hogy egyenek vagy szaporodjanak. Bár ragadozók, étrendjük összetevői, a kis rákok, csigák és vízi rovarok lassan mozognak, így a gőtéknek sem kell rohanniuk az eleség után. A vakgőte hosszú életének titka tehát: élj hosszan – de ne túl tartalmasan!

2010. augusztus 7.

UFÓLESEN

Elejétől fogva a tudomány és a fantasztikum határán egyensúlyozott a földön kívüli intelligens lényektől származó rádiójeleket kereső SETI-program. Bár módszerei kétségkívül tudományosak, célja és munkájának értelme sokakban a sci-fi világát idézi. A programot működtető SETI Intézet mintha élvezné ezt a helyzetet, és kihasználja a belőle fakadó népszerűséget. Ellentétben más kutatóintézetekkel, amelyek mélyenszántó – és unalmas – konferenciákat rendeznek eredményeikről, a SETI Intézet a fantasztikus filmek, képregények rajongói által kedvelt közönségtalálkozókat tart. E találkozókat, amelyeket talán a Star Trek sci-fi sorozat népszerűsége inspirált, az angol convention (konvenció, gyűlés) szó rövidítéseként hagyományosan conoknak hívják. A SETI cont a múlt hét végén tartották a kaliforniai Santa Clarában, az összejövetel három napján minden bizonnyal ott lehetett találni a világ legtöbb hírességét, űrhajósokat, csillagászokat, sci-fi színészeket. A fényes külsőségek azonban nem tudják feledtetni a SETI számára igencsak kényelmetlen kérdést: volt-e valamilyen eredménye eddigi működésének, és szükséges-e efféle drága program fönntartása a jövőben?

50

évvel ezelőtt végezte az első SETI-kísérletet a ma nyolcvanéves Frank Drake amerikai csillagász. Az Ozma projektnek elnevezett vizsgálat során Drake egy Nyugat-Virginiában elhelyezett 26 méter átmérőjű rádióteleszkóppal fogta be és magnószalagra rögzítette a

10,5

fényévre lévő Epsilon Eridani és a 12 fényévre lévő Tau Ceti csillag felől érkező jeleket, amelyek frekvenciája

1,42

gigahertz körül mozgott. Nem talált semmit.

10

olyan értelmes földön kívüli civilizáció létezhet galaxisunkban, amelyekkel akár felvehetnénk a kapcsolatot, ha helyesek Frank Drake feltevései. Az őáltala megalkotott, ezért Drake-egyenletnek nevezett formula együtthatóként figyelembe veszi a csillagképződés átlagos ütemét, a bolygókkal rendelkező csillagok arányát, ezen belül az életre alkalmas bolygók hányadát. Emellett megpróbálja felbecsülni, hogy e bolygók közül hányon alakulhatott ki értelmes élet, és mennyi civilizáció lehet képes érzékelhető rádiójelek kibocsátására.

1–10

gigahertz között várják a SETI kutatói a földönkívüliek rádiójeleit, mert ebben a tartományban a leghalkabb az adást zavaró csillagászati háttérzaj. Korábban e tartomány alsóbb, 1,42–1,72 gigahertz közötti régióit figyelték különösen, de James Benford fizikus most azt valószínűsíti, hogy a 10 gigahertzhez közeli frekvencián a földönkívüliek számára „olcsóbb”, kevesebb energiát igényel az adás, írja a New Scientist.

5,2 MILLIÓ

önkéntes számítógép-használó ajánlotta fel komputerének felesleges munkaidejét a SETI által begyűjtött adatok elemzésére. A hatalmas számítógépes kapacitást igénylő feladat elosztását végző SETI@home program 1999 óta működik, és mindmáig a legsikeresebb.

1,3 MILLIÁRD

dollárba kerülne egy olyan,

900

méter átmérőjű és több mint ezer fényév hatótávolságú rádióteleszkóp felépítése, amellyel a földönkívüliektől elvárthoz hasonló jeleket tudnánk sugározni a világűrbe. A feltételezés szerint jobban megértenék az övékhez hasonló jeleket. Ám sok SETI-kutató nem vállal közösséget azokkal, akik jeleket akarnak sugározni, mert ezt értelmetlennek, sőt veszélyesnek tartják. Egy biztos: a SETI

50

éve alatt még nem sikerült kapcsolatba lépni senkivel, ha létezik egyáltalán értelmes élet a világűrben.

2010. augusztus 14.

KOCKAMATEK

Minden idők egyik legsikeresebb játéka a Rubik-kocka. Harminc évvel ezelőtti bemutatása óta több mint 350 millió darabot adtak el belőle világszerte. A megszállott játékosok élsportolókat megszégyenítő edzésekkel készülnek a rendszeresen megrendezett világbajnokságokra. Ők olyan villámgyorsan képesek kirakni a játékot, hogy a teljesítményük közötti századmásodpercekben mérhető különbség gyakran a kocka fizikai állapotán múlik. Emiatt titkon őrzött praktikákkal készítik kockáikat a versenyekre, szilikonspray-vel síkosítják a rétegeket, rugót cserélnek a játék belsejében. A kocka azonban másféle rajongótáborral is büszkélkedhet. Sok matematikus ugyanis éveket tölt az ideális megoldás keresésével.

43 252 003 274 489 856 000

(43 trillió) különböző helyzetbe lehet csavarni a háromszor hármas Rubik-kocka színes lapjait. Vannak olyan pozíciók, amelyek csavarással nem, csak a matricák átragasztásával vagy a kocka elemekre bontásával alakíthatók ki, de az efféle módszerek az igazán öntudatos kockatekerők szemében felérnek a szentségtöréssel.

20

csavarással bármely kiinduló helyzetből megoldható a feladat, tehát az azonos színű lapocskák egy-egy oldalra rendezhetők, amint azt nemrég bebizonyította a Tomas Rokicki kaliforniai programozó vezette csoport. Rokicki

15

éve keresi a legrövidebb megoldást, vagy ahogy a világ számos matematikusa nevezi, „az isteni számot”, írja a New Scientist.

22

tekerésre sikerült csökkentenie Rokickinek két évvel ezelőtt a szükséges forgatások minimális számát. Bár a programozó már akkor is gyanította, hogy ennél kevesebb tekerés is elegendő lehet, ezt akkor nem sikerült bizonyítania.

2 217 093 120

csoportra osztották a kutatók a kocka lehetséges kiinduló helyzeteit, minden csoport 19 508 428 800 mintázatot tartalmazott. Ezt a szimmetrikus pozíciók csoportosításával tovább szűkítették

55 882 296

állásra. A teljes kocka elfordítása ugyanis nem számít csavarásnak, így az alsó és a felső rétegek elforgatása végső soron ugyanúgy változtatja meg a kocka mintázatát. A csoport http://www.cube20.org címen elérhető honlapján egy virtuális kocka elcsavarásával bárki kipróbálhatja a legfeljebb húsz tekerést igénylő megoldást.

20

másodperc alatt oldotta meg a matematikusok tervezte számítógépes program egy-egy csoport mind a

19,5 MILLIÁRD

különböző változatát. Eközben megkereste az optimális (a legkevesebb forgatást igénylő) megoldást minden elképzelhető mintázatra. Az ideális megoldások sosem voltak húsz csavarásnál hosszabbak.

1,1

milliárd másodpercre (35 évre) lett volna szükségük, hogy a szimmetrián alapuló egyszerűsítések dacára lefuttassák a megoldó algoritmust, ha közönséges számítógépet használtak volna. Jól jött viszont a csoport egyik tagjának, John Dethridge-nek a munkahelye, a Google. Az internetes vállalat hozzájárult, hogy számítógépparkja kihasználatlan kapacitását a probléma megoldására használják, így néhány hét alatt meg is kapták az eredményt.

7,08

másodperc a Rubik-kocka kirakásának 2008 óta fennálló (emberi) világrekordja, amely a holland Erik Akkersdijk nevéhez fűződik. Bekötött szemmel 23,06, egy kézzel 11,97, lábbal 36,73 másodperc a rekord. 24 óra alatt pedig a magyar Baticz Milán rakta ki a legtöbb,

4786

kockát 2008 novemberében.

2010. augusztus 28.

ELPÁROLGOTT MILLIÁRDOK

Kivonta harcoló csapatait Irakból az amerikai hadsereg. Obama elnök tervei szerint jövőre az utolsó amerikai katona is elhagyja az országot. Mások ebben kételkednek, hiszen a biztonsági helyzet nem teszi lehetővé, hogy teljes egészében az iraki hadsereg lássa el az ország védelmét, és harcoljon a felkelők ellen. A hét éve tartó megszállás eközben az amerikai kongresszus mellett működő politikai elemzőintézet, a CRS felmérése szerint hetente nagyjából kétmilliárd dollárjukba (454 milliárd forint) kerül az amerikai adófizetőknek. A pénz nagy része a harci tevékenység fedezésére megy el, de sokat költenek az iraki lakosság életkörülményeinek javítását célzó, ezzel jóindulatát megnyerni igyekvő újjáépítési projektekre is. Az Associated Press (AP) hírügynökség gyűjtése szerint e dollármilliárdok egy része szinte tragikomikus módon folyik el a sivatag csontszáraz homokjába.

744 MILLIÁRD

dollárra becsülik a 2003 óta zajló iraki háború költségét. A megszállás előtt 50–80 milliárd dollárra becsülték a várható költséget (nem számoltak ilyen hosszú ideig tartó konfliktussal). Joseph Stiglitz, a Világbank egykori vezető, ma már Nobel-díjas közgazdásza 2008-as számításai szerint a háború teljes költsége meghaladhatja a hárombillió dollárt.

53,7 MILLIÁRD

dollárt költöttek el eddig Irak újjáépítésére. Ebből több mint ötmilliárdot olyan projektek megvalósítására, amelyeket befejezetlenül abbahagytak, vagy befejeztek, de azóta sem használják.

4800

építkezés fejeződött be sikeresen, 233 befejezés közeli állapotban van, míg

595

projektet félbe kellett hagyni, mondta az AP-nek Jon Christensen ezredes, az újjáépítésekért felelős amerikai parancsnok.

17

százalékot is elérhet egy-egy projekt költségvetésében a biztonság szavatolása, a félbehagyott tervek sorsáért is általában a tarthatatlan biztonsági helyzet a felelős.

40 MILLIÓ

dollárra tervezték egy börtön felépítésének költségeit Bagdadtól északra. A sorozatos támadások miatt azonban

1,2 MILLIÓ

dollár értékű építőanyagot beépítetlenül veszni hagytak, mielőtt magára hagyták volna az épületet. Azóta sem használják.

5,7 MILLIÓ

dollárt költöttek a szigorúan őrzött bagdadi reptér közelében lévő kongresszusi központra. Azt remélték, hogy az Irakban befektetni igyekvő üzletemberek egymást érő konferenciákon tanácskoznak majd itt. Ám alig tartottak néhány rendezvényt az épületben; az iraki kormánynak átadott csarnok berendezéseit azóta jórészt szétlopták.

165 MILLIÓ

dollárba került egy déli gyermekkórház, amely azóta is üresen tátong. Az építkezést, amelynek tervezett költsége 50 millió dollár volt, öt éve be kellett volna fejezni. A munkát a rossz talajminőség és a gyenge kivitelezés mellett a terrortámadások is hátráltatták. Az egyik merényletben

24

munkás halt meg. Egy tavalyi auditori jelentés szerint az egykor csúcsminőségű berendezések az idő múlásával elavulttá váltak.

100 MILLIÓT

kóstált Fallúdzsa város szennyvíztisztítója, de a szennyvíz most is ott hömpölyög az utcákon. Az eredeti tervekben szerepelő 32,5 millió dollárt háromszorosan haladta meg a beruházás összköltsége. Bár eredetileg az egész város ellátására tervezték, a nehézségeket látva módosították a terveket, és csak a lakosság harmadának szennyvizét próbálják kezelni. De ez sem sikerül, csatornázás híján a lakosok maguk szivattyúzzák tartályokba a bűzlő folyadékot.

2010. szeptember 4.

TÁVOLI FÖLDEK

Máris eredményre vezetett az amerikai űrkutatási hivatal, a NASA által tavaly márciusban felbocsátott Kepler űrszonda kutakodása. Az űrtávcső feladata olyan Naprendszeren kívüli, úgynevezett exobolygók keresése, amelyek a Földhöz hasonlóan akár élőlényeknek is otthont adhatnak. Az exobolygók kutatása csak napjainkban kezdődik igazán. A legutóbbi időkig nem ismertünk egyetlen olyan bolygót sem, amely nem a Nap körül kering. A csillagokkal ellentétben a bolygóknak nincs saját fényük, így sok fényévnyi távolságból szinte észrevehetetlenek. Jelenlétükre csak közvetett jelek utalnak, például a napjuk fényének ritmikus halványulása vagy a közelükben keringő égitestek pályatorzulásai.

2000

fényévnyi távolságra (18 921 460 945 160 000, azaz 19 trillió kilométerre) van a Kepler által felfedezett exobolygó, amely a Lant csillagképben helyezkedik el, jelentette be Matthew Holman, a Harvard-Smithsonian Asztrofizikai Kutatóközpont munkatársa. A Földhöz hasonló méretű bolygó mellett egy gázóriás is kering a csillag körül.

19 000

kilométer lehet a bolygó átmérője. Ha anyaga olyan sűrűségű, mint a Földé, akkor tömege háromszor-négyszer nagyobb lehet bolygónk tömegénél, amely

6 KVADRILLIÓ

kilogrammot nyom (ha számokkal írnánk le e számot, a hatos után huszonnégy nullát kellene tennünk).

4 MILLIÓ

kilométeres távolságban kering a bolygó a napja körül (amelyet Kepler 9-nek neveztek el). Keringési ideje igen rövid,

1,5925

földi nap.

700

lehetséges exobolygó nyomait találta meg a Kepler júniusig, és ezek napjait figyeli azóta is. Az azonosításhoz jó adag szerencse is kell. Az űrtávcső akkor bukkanhat a bolygóra, amikor az elhalad a napja előtt, így a csillag fénye kissé elhalványul. Ha a fényerő csökkenése periodikusan visszatér, annak oka valószínűleg egy bolygó, írja a The New York Times.

127

fényévre, a Déli Vízikígyó csillagképben található egy másik újonnan felfedezett exobolygórendszer. A Chilében lévő Európai Déli Obszervatórium munkatársai a NASA-t két nappal megelőzve jelentették be a hírt.

5–7

bolygó is keringhet a HD–10180 jelű csillag körül. Ezek legtöbbje a Neptunuszhoz hasonló óriás, de egyikük átmérője valószínűleg csak

40

százalékkal nagyobb a Földénél.

1,17768

földi nap alatt kerüli meg napját a Földhöz hasonló tömegű bolygó, amelytől

3,3 MILLIÓ

kilométerre kering. Hasonlóan a Kepler által fölfedezett exobolygóhoz, ez is túl közel helyezkedik el a csillagához, így a perzselő hőség miatt kizárt, hogy élet legyen rajta.

22

éve fedezték föl bizonyítottan az első Naprendszeren kívüli bolygót, bár megerősítetlen feltételezések már 1855 óta napvilágot láttak. 1988-ban kanadai csillagászok a Cepheus (vagy Kefeusz) csillagkép egyik kettős csillaga, a Földtől 45 fényévre,

425 BILLIÓ

kilométerre lévő Gamma Cephei körül keringő bolygót fedeztek föl. A megfigyelést csak 2002-ben igazolták véglegesen.

488

exobolygót ismernek jelenleg a csillagászok. A kilencvenes években nagy szenzációnak számított, ha egy-egy Naprendszeren kívüli bolygót találtak, 2006-ban viszont már 61-et, 2007-ben 63-at, tavaly 83-at, az idén pedig 77-et fedeztek föl.

2010. szeptember 11.

DŐL A FA

Az Európai Unió brüsszeli központjában kezdtek figyelemfelhívó kampányba lengyel környezetvédők Európa utolsó őserdejének megmentése érdekében. A bialowiezai erdő hatalmas fenyőfák és tölgyek alkotta rengetege a történelem előtti korok óta áll Európa ember előtti növényzetének utolsó emlékeként. Bár egykoron hatalmas erdőség borította be szinte az egész kontinenst, az ember már az ókorban kivágta ennek jó részét. A faanyagot építkezésre és fűtésre használta, a felszabaduló földterületeken pedig állatokat legeltetett és növényeket termesztett. A környezetvédők állítása szerint a lengyel hatóságok az európai jogszabályokat megsértve vágatnak ki fákat az erdőben, míg a hatóság szerint csak a beteg, elhalt fákat ritkítják. „Mi is ökológusok vagyunk. Segíteni próbálunk a természetnek a kórokozókkal szembeni védekezésben” – nyilatkozta Andrzej Antczak, a bialowiezai erdészet vezetője az AFP hírügynökségnek.

150 000

hektáron terül el a bialowiezai erdő Lengyelország és Fehéroroszország területén. Az UNESCO 1979-ben a világörökség részévé nyilvánította a területet.

12 000

éve, a legutóbbi időkig nem avatkozott be az ember az erdő természetes ökoszisztémájába, ezért nevezik a bialowiezait őserdőnek. Története akkorra nyúlik vissza, amikor az utolsó jégkorszak végén az eljegesedés visszahúzódott a területről.

200 000

turista keresi fel évente az erdő lengyelországi részét, így az idegenforgalom az egyik legjelentősebb bevételi forrása a közelben élő embereknek.

50

méter magas erdei fenyők és 40 méter magas tölgyek, kőrisek sem ritkák errefelé, amelyek Európa legmagasabb fái között vannak.

20 000

állatfaj honos az erdőben, közöttük 250 madárfaj és 62 emlősfaj. A legkülönlegesebb Európa legnagyobb testű emlőse, a szinte teljesen eltűnt európai bölény, amelyből 800 példány él Bialowiezán. A különálló bölénycsordákat biztonsági kerítés választja el egymástól, így nem tudnak genetikailag keveredni. Ez a végletesen csökkent egyedszámú faj genetikai változatosságának megőrzése miatt szükséges.

16

százalékára terjed ki mindössze a nemzeti park az erdő lengyelországi területének. További 20 százaléka szigorúan védett, a fennmaradó hányadot a lengyel erdőgazdálkodási hivatal kezeli. Az erdő fehéroroszországi része teljes egészében nemzeti park.

100 000

köbméter fa kivágását engedélyezték tavaly a lengyel erdészeti hatóságok. Ez a teljes lengyel fakitermelés

3,5

ezreléke. A környezetvédők a nemzeti park területének kiterjesztéséért küzdenek, hogy az erdő minél nagyobb területe élvezhessen védettséget. A célokkal azonban nem mindenki ért egyet.

2400

lakosa van az erdőben lévő Bialowieza településnek, akik jórészt az erdőből élnek. „A nemzeti park korábbi kiterjesztése több kellemetlenséget okozott, mint amennyi előnnyel járt – mondja Albert Litwinowicz polgármester. – A lakosok félnek, hogy ezután nem mehetnek az erdőbe gombászni és szamócát gyűjteni, a favágók pedig munkájuk elvesztésétől tartanak.”

2010. szeptember 18.

PANDAPORONTY

Múlt pénteken újabb óriáspanda-kölyök született a Kína Szecsuan tartományában lévő pandakutató központban. Az anyja Amerikában született, és ivarérett korában került vissza a faj szülőhazájába, hogy részt vegyen az egyre sikeresebb szaporítóprogramban. Az óriáspandák a föld legveszélyeztetettebb állatfajai között vannak. Ennek fő oka élőhelyük folyamatos szűkülése, de a faj élettani jellegzetességei sem segítik a túlélésüket. Rendkívül válogatósak, alig néhány növényfajt hajlandóak megenni, és nem érdeklődnek különösebben a szaporodás természetes módja iránt. Az alacsony természetes szaporulat miatt a faj megmentésére csak mesterséges tenyésztéssel van esély.

8

kölyke született már Hua Meinek, az Egyesült Államokban született óriáspandának. A Kína nemzeti jelképének számító emlősök fontos szerepet játszottak az Amerikával felvett diplomáciai kapcsolatok elmélyítésében. Mao Ce-tung is két pandát ajándékozott Nixon elnöknek 1972-ben. A panda ezért kapta a Hua Mei nevet, amely Kína-Amerikát jelent.

11

éves most Hua Mei, 1999-ben született a San Diegó-i állatkertben. Ő az első Amerikában született óriáspanda, világra jöttét tízéves sikertelen tenyésztési program előzte meg.

161,6

gramm volt a kölyök születéskori súlya, írja az Associated Press hírügynökség. Anyja 2003-ban tért vissza Kínába. Azóta született nyolc kölyke között három ikerpár is volt. A kutatóközpontban ő a

16.

újszülött az idén, tavaly egész évben jöttek ennyien a világra.

3

napig fogamzóképesek mindössze a nőstény pandák minden évben, részben ez az oka a ritka természetes szaporulatnak. A hím pandák gyakran egész életükben nem találnak alkalmas nőstény partnert, ezért sok panda mesterséges megtermékenyítés útján jön a világra.

99

százalékát teszi ki legalább a bambusz a panda táplálékának. Emiatt a faj fennmaradása a bambusz mennyiségétől is függ. Emellett némi mézet, tojást, halat, jamgyökeret, narancsot és banánt is fogyasztanak.

9–14

kilogramm bambuszrügyet kell megennie a pandának naponta ahhoz, hogy energiaszükségletét fedezni tudja. Rendszertani értelemben a ragadozók közé tartozik, és az emésztőrendszere is a ragadozókéra hasonlít. Emiatt igen kevés energiát képes felvenni az elfogyasztott növényekből. Egész életében spórolnia kell az energiával, keveset mozog, és folyamatosan eszik.

20

évig él általában az óriáspanda a szabadban, míg fogságban a 30 éves panda sem ritka.

10–15

centiméter hosszú farkával a medvék családjának második leghosszabb farokkal rendelkező képviselője. Csak az ajakos medve előzi meg, amelynek 15–18 centiméteres farka van.

1600

panda él szabadon, legtöbbjük Kína Szecsuan tartományában. Egyes becslések szerint azonban számuk elérheti a két-három ezret is, és a hatékony védelemnek köszönhetően gyarapodnak.

290

óriáspandát tartanak állatkertekben és kutatóközpontokban. Tavaly teljes genetikai állományát is feltérképezték, amely

20

pár testi és egy pár nemi kromoszómába tömörül. A pandát az állatvédők „zászlóshajó”-fajnak nevezik. Ismertségét kihasználva ugyanis az állatvédelemre tudják irányítani a közvélemény figyelmét. Hozzánk legközelebb a Bécsben lévő schönbrunni állatkertben lehet pandát látni.

2010. szeptember 25.

ÜTÖTT AZ ATOMÓRA

Einstein relativitáselmélete szerint az idő nem mindig múlik ugyanolyan gyorsan. A Föld középpontjától nagyobb távolságra, tehát köznapi értelemben magasabban gyorsabban röpülnek az évek, mert ott gyengébb gravitációs erő hat. Ha pedig nagyobb sebességgel haladó járműben ülünk, lassabban öregszünk. Ez az úgynevezett idődilatáció természetesen olyan minimális, hogy csak atomórával érzékelhető. 1971-ben céziumatomokkal működő órákat helyeztek el repülőgépek fedélzetén, amelyek megkerülték a Földet. Az általuk mért idő néhány pikoszekundummal (a másodperc egybilliomod része) tért el a lentitől. Az amerikai mérés- és szabványügyi hivatal (NIST) kutatói most olyan pontos atomórákat építettek, amelyek a magasság és a sebesség időtorzító hatását a mindennapi környezetben is ki tudják mutatni.

3 700 000 000

(3,7 milliárd) év alatt késik egy másodpercet a kutatók által kifejlesztett egyik atomóra, a másik hajszálnyival pontatlanabb. Az órák szívében egyetlen alumíniumatom foglal helyet. Az atomot lézerfénnyel világítják meg, ettől rezgésbe jön. A rezgés frekvenciája olyan nagy és pontos, hogy minden idők legpontosabb óráinak ingájaként szolgálhat.

2 336 365 000 000

(2,3 billió) másodpercet (74 085 évet) késne – összehasonlításul – egy szokványos kvarcóra 3,7 milliárd év alatt. A kvarcórában használatos kristályok rezgéspontossága ugyanis

0,002

százalék, így havonta akár egy percet is késhet vagy siethet.

400 000 000 000 000

(400 billió) rezgéscikluson keresztül pontosan ugyanolyan frekvenciával rezeg az alumíniumion, miközben lézerrel világítják meg. Ez az eddig tapasztalt leghosszabb megbízható rezgés, emiatt lehetséges segítségével pontos atomórát építeni.

40-SZER

pontosabb az alumíniumalapú atomóra a korábbi céziumos óráknál, írja a Science magazin.

75

méter hosszú optikai kábellel kötötték össze a NIST két távoli laborjában beüzemelt atomórákat. A távolság azért fontos, hogy semmilyen módon ne zavarják egymás működését.

33

centiméterrel helyezték magasabbra az egyik kísérletben az egyik órát a másiknál. Bár e helyzeti különbség minimális, a rájuk ható gravitációs erő mégis eltérő volt. A magasabban lévő óra pedig képes volt érzékelni a gyorsabban telő időt. A különbség emberi ésszel szinte felfoghatatlanul kicsi.

0,000003

(3 milliomod) másodperccel telik számunkra gyorsabban az idő évente – a mérések szerint –, ha egy kilométerrel magasabbra mászunk a hegyen.

0,00000009

(nagyjából tízmilliomod) másodperccel hamarabb tölti be valaki a 79. születésnapját, ha társainál

33

centiméterrel magasabban tölti az életét. A fölöttünk lakó szomszéd így várhatóan egymilliomod másodperccel fog kevesebbet élni nálunk, bár az ő szempontjából ez ugyanolyan hosszúnak fog tűnni.

32

kilométer/órás sebességgel elegendő volt mozgatni az óra belsejében lévő alumíniumatomot, s az óra máris lassabban ketyegett a haladás miatt. A kutatók elismerik, hogy ezen időkülönbségek elhanyagolhatóan kicsinek tűnnek, az atomórák azonban szerephez juthatnak a földmérésben és a geofizikai kutatásban.

2010. október 2.

SZÍNES FRAKKOK

Ősi pingvincsontvázat találtak perui kutatók a dél-amerikai ország Ica tartományában, a Csendes-óceán partján álló egyik sziklafalban. Az Inkayacu paracasensis névvel illetett új faj (az inkayacu szó helyi kecsua nyelven a vizek királyát jelenti) szinte teljes csontvázát megtalálták, de ami igazán szenzációssá teszi a leletet, hogy most először találtak fosszilizálódott tollakat is. A tollak olyan jól megőrződtek a sziklába ágyazva, hogy felfedezhetők bennük a pingvin tollazatának színeit adó anyagok. A csontvázat meglelő perui diák, Ali Altamirano és az expedíciót vezető paleontológus, Julia Clarke, a Texasi Egyetem munkatársa meglepetésére a színanyagok alapján az Inkayacu színesebb volt a pingvineknél megszokott elegáns fekete-fehérnél. Tollai között voltak szürkék és bordók is.

36 MILLIÓ

évvel ezelőtt élt a most felfedezett kihalt pingvin. Ez a földtörténet késő eocén kora volt. A maradványokat két évvel ezelőtt találták, de a tollak mikroszerkezetének elemzése hosszú időt vett igénybe, így a felfedezést csak most közölték a Science folyóiratban.

1,5

méterre becsülik az Inkayacu magasságát a kutatók, így ez volt a valaha élt legnagyobb ismert pingvinfaj a földön. Lábcsontjai között némi puha szövetet is találtak, amely a kutatókat a lazán kibomlott cipőfűzőre emlékeztette. Emiatt maguk között Pedrónak nevezték el a pingvint egy kolumbiai szappanopera szereplője után.

54,6 ÉS 59,7

kilogramm között lehetett az ősi pingvin súlya, ezzel jelentősen meghaladta ma élő legnagyobb rokona, a 22–45 kilogramm súlyú és

120

centiméter magas császárpingvin súlyát. Különleges magasságához képest is méretes, mintegy 40 centiméter hosszú csőrrel rendelkezett.

800-SZOR

sűrűbb a víz a levegőnél, így a benne való mozgás alapvetően más felépítésű mozgásszerveket kíván, írja a Nature magazin. Bár az ősi pingvintollak kinézetre hasonlónak tűnnek a maiakhoz, az általunk ismert madár fekete színanyagát termelő sejtszervecskék, a melanoszómák lényegesen különböznek tőlük. A színanyag valószínűleg merevíti a tollakat, amelyek így alkalmasabbá válnak az evezésre.

95

százalékkal csökkenhet a ma élő császárpingvinek egyedszáma az évszázad végére, ha az Antarktisz menti tengerek szintje az előrejelzéseknek megfelelően ingadozik. Emiatt gyakorlatilag kihalhatnak A pingvinek vándorlása című természetfilm révén sztárokká avatott röpképtelen madarak.

120

kilométerre északra van az Antarktiszi-félszigettől a Félhold-sziget, amely a Déli-Shetland-szigetek egyik tagja. A Google térképszolgáltatása segítségével már itt is körülnézhetünk. A http: //tinyurl.com/2aphayw címen elérhető panorámaképeket az internetes világcég egyik vezetője és felesége készítették, amikor az Antarktiszra látogattak. A Street View-nak nevezett funkció így már mind a hat földrészről mutat panorámaképeket. A felvételeken szereplő pingvinek pedig – sok lencsevégre kapott embertől eltérően – biztosan nem fogják beperelni a Google-t személyiségi jogaik miatt.

2010. október 30.

ZUHANÁS

Kilencven évvel ezelőtt, 1920. november 7-én Kovács Endre repülő főhadnagy hajtotta végre az első magyarországi ejtőernyős ugrást a rákosmezei repülőnapon. Ő volt az egy évvel korábban Szegeden alapított ejtőernyős-iskola legbátrabb ejtőernyőse. Annak dacára ugrott ki a repülőből újabb és újabb magyar rekordokat hajszolva, hogy abban az időben a hatóságok még életveszélyesnek tartották az ejtőernyőzést. A közönség azonban annyira rajongott a több ezer méteres magasságban szálló repülőgépekből biztonságban földre ereszkedő ernyők látványáért, hogy csakhamar engedélyezték a bemutatókat. A vakmerő emberek halálát úgy próbálták elkerülni, hogy az emberek kiugrását nem, csak a holt terhek kidobását hagyták jóvá. Persze ez sem szegte kedvét az adrenalinfüggő zuhanni vágyóknak.

2000

méteres magasságból ugrott ki Kovács Endre a rákosmezei bemutatón. A tartalék ernyő használatát gyávaságnak tarthatta, így rábízta az életét egyetlen ernyőjére. Pályatársa, Boksay Antal, miután a hatóság nem hagyta szenvedélye gyakorlását, Dél-Amerikába utazott, ahol sorra hajtotta végre az akkoriban különlegességnek számító ugrásokat.

1919-BEN,

egy évvel Kovács Endre ugrása előtt egyes források szerint már kiugrott egy magyar pilóta égő, zuhanó repülőgépéből az olaszországi Piave fölött. Életét a napokkal korábban állományba vett Heinecke márkájú, ülőpárnára emlékeztető ernyő mentette meg.

3800

pengőbe került egyetlen ejtőernyő, amikor 1938-ban megalakult az első magyar katonai ejtőernyős-alakulat. Mindössze

15

darab ejtőernyővel rendelkeztek akkor, ezért saját tervezésű ernyő gyártásába kezdtek, olvasható a Parachutist.hu honlapon.

15

ejtőernyős: az alakulat parancsnoka, Bertalan Árpád őrnagy és a gép legénysége veszett oda, amikor 1941. április 12-én lezuhant az első katonai bevetésre induló ejtőernyősöket szállító repülő. A háborúban részt vevő magyar ejtőernyősök veszteségei elérték a

45

százalékot.

7,8

méter átmérőjű „szállóernyővel” (a szerkezet inkább sárkányrepülőre hasonlított) ugrott le a

3000

méter magasra emelkedett hőlégballonjából André-Jacques Garnerin 1797-ben, így ő tekinthető az első valódi ejtőernyősnek. Az ernyő

120

kilogramm tömegű volt, és

36

zsineggel rögzült André-Jacques Garnerin testéhez.

24

éves volt az amerikai Leslie Leroy Irvin, amikor 1919. április 28-án a világon először szabadeséses ugrást hajtott végre. Az ugródeszkául szolgáló kétfedelű repülő

160

kilométeres óránkénti sebességgel haladt

457

méter magasságban. Miután

5

másodpercig szabadon zuhant, kézzel oldotta ki a

76

centiméteres kis ernyőt, amely kihúzta 9,75 méter átmérőjű,

24

selyemzsinórral rögzülő főernyőjét.

1142

kilométeres óránkénti sebességre gyorsult föl zuhanás közben Joe Kittinger százados, miközben 1960-ban kioldotta magát a

31 330

méteres magasságba emelkedő ballonról. Ezzel ő tartja a legmagasabbról végrehajtott ugrás rekordját. Kittinger a leghosszabb,

14

perces ugrás csúcsát is tartja.

400

szabadon eső ejtőernyős kapaszkodott össze 2006-ban Thaiföld fölött, amellyel rekordot állítottak föl.

2010. november 6.

TOBZÓDÓ TOBZOSKÁK

Vadállatok testrészeit és vadon élő növények kivonatait hasznosítja betegségek gyógyítására a délkelet-ázsiai hagyományos orvoslás. Minthogy a túlzott, rablásnak is beillő vadászat és az élőhelyek zsugorodása miatt a gyógyszerek alapanyagául szolgáló állatok száma végletesen lecsökkent, védettnek nyilvánították őket szerte a világon. Mindez azonban egyáltalán nem csökkentette a keresletet, hatalmas piaci lehetőségek nyíltak hát a csempészek előtt, akik a törvény tiltása ellenére is forgalmazzák a kihalófélben lévő állatokból készült porokat, főzeteket. Sok kínai, maláj, indonéz ember, mit sem törődve környezete rombolásával, csak a megszokott szerekben bízik, pedig ezek hatása a legtöbb esetben legalábbis bizonyítatlan. A csempészet a föld egyik legaranyosabb állata, a tobzoska létét veszélyezteti leginkább.

22 200

veszélyeztetett tobzoskát csempésztek ki Borneó szigetéről 2007 májusa és 2008 decembere között. A hangyákkal táplálkozó kis állat bőre pikkelyszerű látványt kelt, és e pikkelyek – az állat húsa mellett – a kínai tradicionális orvoslás fontos alapanyagai. A pikkelyeket porítva veszik be, vagy talizmánként a nyakukban hordják az emberek.

1

tonnát is elérhet a 22 ezer állaton felül a Borneóról illegálisan exportált pikkelyek tömege, amelyet már „feldolgozva” továbbítanak a csempészek, olvasható a Nemzetközi Természetvédelmi Unió (IUCN) jelentésében. A pikkelyeknek gyógyító erőt tulajdonítanak, hatásosnak mondják a keringési zavaroktól és az asztmától kezdve a menstruációs zavarokon keresztül az ízületi gyulladásig szinte az összes betegségre.

654

tobzoskát tudtak lefoglalni a hatóságok 2001 és 2008 között, ami nagyságrendekkel elmarad a csempészet valószínű méreteitől, írja a New Scientist.

160

amerikai dollárt fizetnek a csempészek a helyi vadászoknak egyetlen tobzoskáért, naponta

5700

dollárt költve a kihalófélben lévő állatokra. A vadászokat szinte lehetetlen rábírni a tobzoskák megkímélésére, mert jó pénzt érnek, és pofonegyszerű elkapni őket. Egyetlen fegyverük ugyanis a labdává gubózódás.

1000

növény- és 36 állatfajt használ a hagyományos kínai orvoslás. Nem kerüli el a figyelmét a pézsmaszarvas, a csikóhal, az örvös medve, az orrszarvú, de a tigris sem.

5000–7000

tigris él mindössze ma vadon; megfogyatkozásáért főként az okolható, hogy a kínai orvosoknak nevezett emberek valamiért azt gondolják, hogy a tigris csontjai gyógyhatással bírnak. Emiatt 5000 tigrist tenyésztenek is kínai farmokon. Jó hír a tigriseknek, hogy több kínai gyógyító igyekszik kiváltani a tigriscsontokat például a csupasz földikutya csontjaival. Ez viszont nem annyira jó hír a földikutyának.

50

százaléka kínált az Észak-Amerikában működő kínai orvosságosboltoknak tigrisből, leopárdból vagy orrszarvúból készített szereket egy 2006-os felmérés szerint.

200

farm működik Kínában, amelyeken több mint

7000

örvös medve él apró ketrecekben. Az állatokat epeváladékuk miatt tartják, amelyet katéter segítségével vezetnek ki és fognak föl. Ezután májbetegségeket, fejfájást és egyéb egymással össze nem függő betegséget próbálnak gyógyítani vele.

2010. december 4.

ŰRLOPAKODÓ

Pár hete egy kaliforniai repülőtéren landolt az amerikai hadsereg titkos, robotvezérlésű, keringő tesztjárműnek keresztelt űrrepülőgépe, ismertebb nevén az X–37B. A projektet eredetileg a polgári űrkutatási hivatal, a NASA kezdte a múlt század kilencvenes éveiben, de később, részben a NASA pénzügyi nehézségei, részben a vállalkozásban rejlő katonai lehetőségek miatt, a hadsereg folytatta. Ez volt az első olyan amerikai űrrepülés, amelyben egy önműködő űreszköz robotpilóta segítségével rendben visszatért a földre. Az út részleteiről és a küldetés során végrehajtott feladatokról a katonaság illetékesei mélyen hallgatnak, bár a jármű útvonalát végigkövették az amatőr csillagászok. A program igazgatója, Troy Giese alezredes nyilatkozata iskolapéldája a semmitmondó katonai bejelentéseknek. „Meg vagyunk elégedve, hogy az első küldetés során sikeresen végrehajtottuk a keringés idejére kitűzött céljainkat” – idézi a Reuters az alezredest.

224

napig tartott az X–37B első útja, mígnem előzetes bejelentés nélkül, az éj leple alatt landolt a légierő kaliforniai Vandenberg bázisán. Április 22-én indult útjára egy Atlas–5 típusú hordozórakétához erősítve.

22

évvel előzte meg az első (és utolsó) szovjet robotpilóta vezérelte űrjármű repülése és landolása az amerikai vállalkozást. A Buran nevű szovjet űrsikló szinte a megszólalásig hasonló volt ma is használatos amerikai társaihoz, és hasonló feladatra szánták. Az orosz űrkutatást sújtó pénzügyi megszorítások miatt azonban a sikeres ember nélküli tesztrepülések dacára sohasem állították szolgálatba.

9

méter hosszú mindössze az X–37B, tehát negyedakkora, mint a 37 méteres űrsiklók. A projekt kezdetén a NASA az űrsiklók utódját akarta kifejleszteni, de a program hamarosan átkerült a védelmi kutatásokat folytató DARPA ügynökséghez, ahol azon nyomban titkosították.

4

méteres az űrjármű szárnyfesztávolsága, öt tonnát nyom, és alig három méter magas, tehát bajosan alkalmas rá, hogy embereket és nagy tömegű rakományt szállítson a nemzetközi űrállomásra. A kétkedők ezért inkább irányítható kémműholdnak tekintik, mintsem az űrhajók új generációja első képviselőjének.

9

hónapig is képes az űrben keringeni az X–37B. Ellentétben a most használatos nagy űrsiklókkal, amelyek nagyjából két hétig repülhetnek, nem üzemanyagcellák működtetik, hanem napelemek. A termelt energiát lítiumionos akkumulátorok tárolják benne.

410

kilométeres átlagmagasságban keringett az űrsikló útja során. Ez a katonai kémműholdak tipikus magassága. Az amatőr megfigyelők figyelmét az sem kerülte el, hogy útja során az X–37B minden negyedik napon elhaladt Észak-Korea, Afganisztán és a föld más válsággócai fölött.

2011. január 8.

OLVADÓ TÉGELY

Orosz sarkkutatók hosszú évekig tartó fúrás után az Antarktisz legnagyobb tava, a Vosztok-tó közvetlen közelébe jutottak, és várakozásuk szerint néhány héten belül mintát tudnak venni a vizéből. Minthogy az Antarktisz egyik országnak sem felségterülete, egy nemzetközi bizottságnak kell engedélyeznie minden olyan tevékenységet a déli földrészen, amely valamilyen módon megváltoztathatja az Antarktisz jelenlegi állapotát. És ez a vállalkozás ilyen. A tó folyékony vize évmilliók óta el van zárva a légkörtől, így a legérintetlenebb állóvíznek tekinthető a földön. Jelenleg elképzelni sem lehet, hogy milyen élőlényeket találnak majd benne, de fennáll a veszélye, hogy a jég és a víz határa áttörésének pillanatában helyrehozhatatlanul beszennyezik a vizet.

3750

méter vastag jégréteg zárja el a Vosztok-tó vizét a légkörtől. Az orosz Vosztok sarkkutató állomás alatt helyezkedik el. 1973-ban fedezték föl a Scott Sarkkutató Intézet munkatársai a jégen áthatoló radarvizsgálatok segítségével, de ők nem adtak neki nevet.

21

éve, 1990 februárjában kezdték a fúrást szovjet, francia és amerikai szakemberek. 1998-ban leállították a munkálatokat, és csak nyolc évvel később folytatták. Január 4-én 3650 méteres mélységbe jutottak, mindössze száz méterre a víztől, írja a New Scientist.

150

hasonló jég alatti tavat fedeztek fel eddig az Antarktiszon.

15 690

négyzetkilométer a tó területe, tehát több mint 26-szor nagyobb, mint a Balaton. Átlagos mélysége 344 méter, legmélyebb pontja

1050

méterrel van a jég és a víz határa alatt, a közepén pedig van egy sziget. A folyékony víz térfogatát

5400

köbkilométerre becsülik.

14

millió éve zárja el a jég a tó vizét a légkörtől. A víz ciklikusan olvad, majd fagy bele a jégrétegbe, ily módon

13 300

évente kicserélődik a teljes vízmennyisége. Ez az időtartam felszíni tavak esetében általában néhány év.

–3

Celsius-fok a víz átlagos hőmérséklete. A fagypont alatti hőmérsékletű víz azért marad folyékony a tóban, mert nyomja a majd négy kilométer vastag jégréteg hatalmas súlya. A víz olvadáspontja pedig nagyobb nyomáson alacsonyabb.

50-SZER

nagyobb a Vosztok-tó vizében az oxigén koncentrációja, mint az átlagos felszíni édesvizű tavak esetében. Ebben is a nagy nyomás játszhatja a főszerepet, a jégréteg súlya alatt mintegy csapdába esett az oxigén.

75

métert még mechanikai fúró és kerozin-freon meghajtású fúrófej segítségével fúrnak majd. Ezután az utolsó 20-30 méteren környezetvédelmi megfontolásból egy újonnan kifejlesztett eszközre váltanak, amely fúrás helyett inkább megolvasztja maga előtt a jeget.

60

napot várniuk kell a kutatóknak az Antarktisz-egyezmény értelmében, miután a tervezett művelet környezeti hatástanulmányát benyújtják az egyezmény titkárságához. Emiatt valószínűleg kicsúsznak az antarktiszi nyári szezonból, és csak ősszel törik át a víz és a jég határát.

2011. február 12.

VISZKETEG BIOMECHANIKA

A bolhák hatalmas ugrásaikról – és vakarózásra ingerlő szokásaikról – híresek. A laikusok és a biológusok évszázadok óta csodálkoznak, hogy ez az apró rovar hogyan képes kis termetéhez képest ilyen nagyokat szökellni. Azt már eddig is tudták a kutatók, hogy a bolhák – sok más rovarhoz hasonlóan – az ugráshoz szükséges erőt a rezilin nevű fehérjében „tárolják”, de hogy ízelt lábuk mely részével rugaszkodnak el, mindeddig ismeretlen volt. Nos, a rejtély megoldódott. A Cambridge-i Egyetem biomechanikusai (azok a kutatók, akik az élőlények mozgását tanulmányozzák) alapos kísérleteket végeztek ezeken a vérszívó állatkákon. Nagy sebességű kamerával rögzítették elrugaszkodásukat, de még számítógéppel is modellezték az elugrás mechanizmusát.

1,8

milliméter mindössze egy bolha testhossza. Több mint

2000

fajuk él világszerte. Külső élősködők, meleg vérű állatok testfelületén csimpaszkodnak, szájszervükkel átlyukasztják bőrüket, és a vérüket szívják.

200

bolhányi távolságra, tehát 36 centiméterre is képesek elugrani egyetlen elrugaszkodással. Nagyobb távolságokra így közlekednek, szárnyuk ugyanis nincs. Ugrás közben 38 bolhányi magasságba emelkednek.

100

g, tehát a Föld gravitációs mezeje okozta nehézségi gyorsulás százszorosa hat az elugrás pillanatában a bolhára. Ilyen gyorsulás az emberre nézve halálos lenne; 46,2 g volt a legnagyobb gyorsulás, amelyet ember bizonyítottan túlélt.

1,9

méter/szekundumos (6,8 kilométer óránként) sebességre gyorsul ugrás közben a bolha, olvasható a Scientific American magazinban. Talán ez nem tűnik olyan hatalmasnak, de egy két milliméteres állatnak olyan ez, mintha az ember ezerszer ilyen gyorsan rugaszkodna el a talajról.

0,7

milligramm a bolha testsúlya. A kísérletben részt vett állatokat a Discover magazin beszámolója szerint az angliai St. Tiggywinkles állatkórházban ápolt sündisznókról távolították el, amelyek minden bizonnyal örömmel ajánlották föl tudományos célra nem kívánt lakótársaikat.

10

bolhát vizsgáltak meg végül, és tőlük összesen

51

ugrást rögzítettek (egy felvétel megtekinthető az interneten a http: //youtu.be/Ibvrx8_8Ga4 címen). Nehezebb volt őket ugrásra bírni, mint azt gondolnánk. Ecsettel kellett megsimogatni a potrohukat, másoknál az őket megvilágító fény hirtelen megváltozása bizonyult eredményesebbnek.

0,6

milliszekundummal az elrugaszkodás előtt a legtöbb bolha felemeli térdét a talajról,

12

százalékuk pedig nem is teszi azt le, miközben nyugalomban pihen. (A rovarok ízelt lábának részeit, bár evolúciósan vajmi kevés közük van egymáshoz, az emberi láb részei alapján nevezték el.) Ez vezette a kutatókat a megfejtéshez: a bolha ugráskor a lábfejével rúgja el magát.

2011. február 19.

MISZTIKUS MEDVEÁLOM

Két dolog biztosan eszébe jut mindenkinek a medvékről. A közhiedelem szerint szeretik a mézet, és téli álmot alusznak. A mézet valóban szeretik (bár nem ez a fő táplálékuk), a téli álom azonban fogasabb kérdés. Valóban nyugalomban pihennek, míg elmúlnak a legzordabb hónapok, tudományos értelemben mégsem alszanak igazi téli álmot, ellentétben például az ürgékkel és más, föld alatt megbújó emlősökkel. Amint a téli álom szaknyelvi megfelelőjéből, a hibernációból sejthető, ez a viselkedés együtt jár a testhőmérséklet drasztikus csökkenésével, az életfolyamatok pedig eközben alig-alig pislákolnak. Ez a titka annak, hogy energiatartalékaik kitartanak tavaszig. A medvék azonban nem hűlnek ki ennyire, így feltehetően más mechanizmussal spórolnak energiát. A fairbanksi Alaszkai Egyetem kutatói most néhány elcsatangolt fekete medvét laboratóriumban teleltettek, és végig vizsgálták életfolyamataikat.

5

fekete medvét figyeltek meg a kutatók. Nem kellett értük a vadonban kutatni, az éhes jószágok ugyanis házhoz jöttek. Maci Lacitól eltérően nem az uzsonnakosarak, hanem a kukák vonzzák őket leginkább. A medvéket elfogták, és a kutatóintézetbe szállították, így szerencsésebbek voltak, mint társaik többsége, amelyeket egyszerűen lelőnek.

5

hónapig tartott a kísérlet, bár a medvék nem sokat láthattak belőle, hiszen szinte átaludták az egészet. A laboratóriumban a medvék tipikus téli búvóhelyéhez hasonló otthonos faládákat építettek, amelyekben a megszokott sötétség és hideg fogadta őket, írja a Science folyóirat. A medvék egyébként ritkán alszanak barlangban, többségük beéri egy csendes zuggal egy korhadt fa tövében.

6

Celsius-fokkal csökkent mindössze a medvék testhőmérséklete, miközben aludtak, derült ki a mesterséges fészekben elhelyezett hőmérők adataiból. Emellett infravörös kamerákkal rögzítették a mozgásukat, más érzékelők oxigénfogyasztásukat, pulzusukat mérték, de még a horkolásukat is vizsgálták.

75

százalékkal kevesebb energiát használtak alvás közben, és ugyanilyen mértékben csökkent oxigénfogyasztásuk is. Minthogy a valóban hibernáló rágcsálók csak akkor képesek ilyen mértékben csökkenteni energiafelhasználásukat, ha szinte fagypontra hűlnek le, a medvék valószínűleg más módon kerülik el a téli éhhalált.

1-2

alkalommal vesznek levegőt percenként az alvó medvék. Amikor belélegeznek, szívük gyorsan dobban néhányat, vért pumpálva ereikbe, aztán nyugalomban marad a következő levegővételig.

4

szívdobbanást számoltak percenként, ami rendkívül kevésnek számít. A túléléshez szükséges tápanyagraktáraikat az álomba szenderedés előtti hetekben töltik föl. Ilyenkor ugyanannyit esznek, mint rendesen, anyagcseréjük azonban már lelassul, így zsírt halmoznak föl. Regenerációképpen ugyanezt teszik felébredés után. A kutatók szerint eredményeik a gyógyászatban is hasznosulhatnak. Az anyagcsere lassítása például segíthet, amikor baleseti sérülteket kell életben tartani, így meg lehet nyújtani az eredményes beavatkozás szempontjából életfontosságú első órát.

2011. március 19.

ELEKTROANGYAL

A világ a feje tetejére állt: a Rolls-Royce tisztán elektromos autót gyárt. Ezzel szakít a benzinfaló, többtonnás luxusautóról egy évszázad alatt kialakult képpel. A lépés talán nem teljesen váratlan, hiszen manapság minden az elektromos autókról szól. Érzékelve a korszellem változását, az angol autógyártás egykori büszkesége, amely ma már a német BMW leányvállalata, az idei genfi autókiállításon mutatta be a 102 EX típusjelzésű, elektromotorok által hajtott modellt. „Ma a Rolls-Royce felfedezőútra indul az alternatív autómeghajtások világába. Azt keressük, hogy mely technológia biztosíthatja a Rolls-Royce fenntartható jövőbeli fejlődését” – idézi a cég vélhetően magyar származású vezérigazgatóját, Torsten Müller-Ötvöst a The Daily Telegraph. Egy dolog azonban változatlan maradt, sőt talán még „hangsúlyosabbá” vállt a Rollsban (természetesen az árfekvésen és az angyalt formázó szimbólumon kívül). Száz éve is azzal reklámozták, hogy a benne ülők számára az órák ketyegése a leghangosabb hallható zaj. A villanymotorokkal e luxusautók még csendesebbé válhatnak.

285 000

font (89 millió forint) a Rolls-Royce Phantom listaára. Ezt a típust alakították át elektromos üzeművé. Minthogy a sorozatgyártás még nem kezdődött meg (és a prototípus fogadtatásától függ, hogy valaha elkezdődik-e), az új 102 EX modell árát nem lehet pontosan tudni, de más típusok elektromos változatai általában jóval drágábbak robbanómotoros elődeiknél.

6,75

literes,

12

hengeres motorja van a normál Phantomnak. Ez háromszor-négyszer nagyobb űrtartalmat jelent, mint az a hétköznapi autóknál megszokott. Így a luxusautó tankolása is luxus: egy liter üzemanyagot fogyaszt minden hat kilométeren.

145

kilowatt a teljesítménye a 102 EX mindkét eletromotorjának, így 290 kilowatt együttes teljesítményre és

800

newtonméter nyomaték leadására képes. A robbanómotoros Phantom teljesítménye 338 kilowatt, és

3500

percenkénti fordulatszámon a nyomatéka 720 newtonméter.

200

kilométer lehet a 102 EX hatótávolsága egy feltöltéssel. Az elektromos autók ellen támasztott leggyakoribb ellenérv a rövid távolság, amelyet meg lehet tenni, mielőtt kimerülnének a telepek. A gyártók ezzel szemben azt hangsúlyozzák, hogy az átlagos mindennapi használatra bőven elegendő a jelenlegi hatótávolság.

160

kilométer óránként az elektromos Phantom végsebessége, kevesebb mint

8

másodperc alatt gyorsul föl óránkénti 96 kilométeres (60 mérföldes) sebességre. Erre a hagyományos Phantom 5,7 másodperc alatt képes.

640

kilogramm a súlya az autó elektromotorjait működtető,

96

cellára osztott lítium-nikkel-kobalt-mangán-oxid akkumulátornak, amely így jelenleg a legnehezebb telep, amelyet autóba szereltek. A akkumulátor fajlagosan is meglehetősen sok energiát képes tárolni, az energiasűrűsége kilogrammonként

230

wattórára tehető.

20

óra alatt lehet egyhuzamban újratölteni a 102 EX lemerült telepeit. Az üzemanyagtöltés sebességét illetően tehát nem lehet egy napon említeni az elektromos, illetve a fosszilis tüzelőanyagokkal üzemelő járműveket.

2011. május 7.

ONEDIN UTÓDAI

Régi álma az embernek, hogy önműködő közlekedési eszközök szolgálják kényelmét. A tudományos-fantasztikus filmek kedvelt motívuma a teljes egészében számítógép vezérelte autó, amely lehetőség szerint még kedélyesen el is beszélget tulajdonosával, miközben az gyönyörködik az elsuhanó tájban. A valóság mindeddig nem igazolta a robotok navigálta utazásról szőtt álmokat. Eddig csak olyan területeken tudtak szolgálatba állítani automatikus közlekedési eszközöket (metró, felderítő robotrepülőgép), ahol nincs szükség hirtelen felmerülő, váratlan helyzetek kezelésére, vagy egyáltalán nem kell kormányozni. Az önvezérlő autók, bár sok cég, egyetem igyekszik fejleszteni őket, önmaguk paródiái. Azt gondolná az ember, hogy a tenger a robotjárművek ideális terepe, hiszen ott ritkán kell kerülgetni tereptárgyakat. Pedig koránt sincs így, a vitorlás hajók automata navigálása hatalmas próbatétel. Évente robotvitorlás-világbajnokságot rendeznek, a nagyravágyóbbak pedig az Atlanti-óceán átszelésére küldik hajóikat.

49

óráig voltak kapcsolatban fejlesztői a legtovább kitartó robotvitorlással az Atlanti-óceánon tavaly. Bár ez kudarcnak tűnhet, hiszen a teljes út két-három hónapig tartott volna, mégis világrekord. Az egyesült királyságbeli Aberystwyth egyetemének szakemberei Kolumbusz egyik hajója után a Pinta nevet adták a hajónak.

4

méter hosszúak lehetnek legfeljebb az idei versenyen részt vevő, az Atlanti-óceánt átszelő robotvitorlások. Szeptemberben kell indulniuk a nyugati hosszúság 7. fok 30. percétől, és a 60. hosszúsági körig kell eljutniuk.

5900

kilométert kell megtenniük így az idei verseny indulóinak. A szervezők sem nagyon számítanak rá, hogy ez sikerül valakinek. A kiírásban arra figyelmeztetik az érdeklődőket, hogy „legyenek felkészülve hajójuk elvesztésére”.

3,75

méter hosszú a Roboat nevű automata vitorlás hajó, amely megnyerte az eddigi összes robotvitorlás-világbajnokságot (neve a robot és a kisebb hajót jelentő „boat” szavakat rejti), írja a New Scientist. A világbajnokságon sokkal könnyebb feladatokat kell teljesíteniük a hajóknak, mint a nyílt óceánon, bójákat kerülgetnek, és néhány kilométeres távokat tesznek meg.

4

kilométerre távolodnak el mindössze az önműködő hajók a parttól, miközben a világbajnokság próbatételeit teljesítik. Így sem könnyű navigálni a kiszámíthatatlan hullámok és a folyton változó széljárás közepette. A résztvevőknek ezért kompromisszumot kell kötniük a kifinomult technológia és a könnyen horribilissá váló költségek között. Előfordulhat ugyanis, hogy egy hullám darabokra töri művüket.

35 000

dollárt gyűjtöttek össze adományokból a Proteus projekt vezetői azzal a céllal, hogy a tengert szennyező olajfoltokat semlegesíteni képes önműködő hajókat építsenek. Talán e kezdeményezés jelöli ki a majdani robothajók rendeltetését. Hosszú ideig tartó megfigyelésre, meteorológiai, környezetvédelmi adatgyűjtésre szánják őket.

2011. május 14.

GYÓGYÍTÁS GYÓGYULÓFÉLBEN

Valószínűleg nem az egészségügy diadalmeneteként kerülnek majd be az utóbbi évek az amerikai történelemkönyvekbe. A nemzetközi összehasonlításban kiemelkedően sok orvoslásra költött pénz ellenére az átlag amerikaiak egészségi állapota egyáltalán nem jobb más nemzetbeliekénél. Sőt a járványos elhízás következményeképpen kialakuló többféle kór, például a cukorbetegség gyakorisága meglehetősen gyászos képet mutat. Az oltásellenes körök aktívabbak, mint valaha. Eközben pedig végeláthatatlan politikai viták zajlanak a társadalombiztosítás rendszerének átalakításáról. Pedig az új orvosi felfedezések hatására az utóbbi évtizedben sok tekintetben javult az amerikai egészségügy hatékonysága. A tudományos eredmények immár kimutathatóan több ezer ember életét mentették meg, számol be a New Scientist az amerikai betegség-ellenőrzési és -megelőzési központ összesítéséről.

13 000

életet mentett meg egyedül a pneumococcus baktérium elleni védőoltás 2000 és 2008 között. A pneumococcus súlyos, akár halálos gyulladásokat okozhat. Az utóbbi években bevezetett védőoltások a becslések szerint 42 ezer halálos esetet és

20 MILLIÓ

megbetegedést előztek meg, így

69 MILLIÁRD

dolláros haszonnal jártak.

30

százalékkal csökkent a tuberkulózisos esetek száma. Ez annak tulajdonítható, hogy a tíz évvel ezelőtti lépfenespórás (anthrax) levélküldemények hatására jelentősen megnövelték a közegészségügyi kiadásokat.

1500

ember halálát sikerült elkerülni a járványügyi szervek korszerűsítésével a 2009-es H1N1-es influenzajárvány idején. A tapasztalatokat a tavalyi haiti kolerajárványnál is hasznosították.

44

százalékkal csökkent 1997 és 2009 között a dohányzó fiatalok aránya (a 18 év alatti lakosság 34,8 százalékáról 19,5 százalékára). Ez részben annak tulajdonítható, hogy mára 25 államban tiltották ki a dohányzást – hazánkhoz hasonló módon – szinte minden nyilvános zárt helyről. Másrészt a cigarettára kivetett összes adó átszámolva átlagosan 424 forintra nőtt dobozonként.

36

százalékkal csökkent a szívkoszorúér-betegségben és 31 százalékkal az agyvérzésben elhunytak aránya az elmúlt tíz évben (a szívbetegségek még így is vezetik a fő halálokok listáját). E változás annak ellenére következett be, hogy az elhízottak aránya nőtt, így a gyógyítás hatékonyságát bizonyítja.

4,7

milliárd dollárnyi (900 milliárd forintnyi) egészségügyi költség megtakarítását tette lehetővé az, hogy 1996 és 2006 között 36 százalékkal csökkent az idegcső-záródási rendellenességgel született csecsemők aránya. Ez részben annak köszönhető, hogy bizonyos gabonából készült élelmiszereket 1998 óta kötelező folsavval (egyfajta vitaminnal) dúsítani.

8,5

százalékkal autóztak többet 2009-ben az amerikaiak az ezredfordulóhoz viszonyítva, mégis 26 százalékkal kevesebben haltak meg közúti közlekedési balesetben. Hála a biztonságosabb járműveknek és utaknak, 49 százalékkal csökkent a gyalogosként, 58 százalékkal a biciklistaként halálos balesetet szenvedő gyermekek száma.

2011. május 28.

SZEMES SZARVAS

Az emlősök között szinte egyedülálló módon a rénszarvasok képesek az elektromágneses sugárzás ibolyántúli (ultraibolya, UV) tartományában is látni. A University College London kutatóinak felfedezése előtt csak néhány rágcsálóról és denevérről tudták, hogy a szemük ideghártyájában, a retinában sorakozó érzékelő idegsejtek (receptorok) a látható fénynél rövidebb hullámhosszú sugárzást is képesek érzékelni. Ezzel szemben a madarak, hüllők és rovarok között általános képesség az UV-tartományban való látás. A kutatók szerint ez a képesség – amelyet valószínűleg egykoron sok emlős birtokolt, de többségük elveszítette az evolúció során, és a rénszarvas is utólag szerezhette vissza – közvetlenül segíti túlélésüket északi élőhelyükön, olvasható a New Scientistben.

400

nanométernél (a milliméter milliomodrésze) hosszabb és 700-nál rövidebb hullámhosszú elektromágneses sugárzás a látható fény. Az elnevezés meglehetősen emberközpontú, hiszen más állatok fényérzékelése e határokon túl nyúlhat.

90

százalékát visszaveri a sarkköri tájakon szinte egész évben fagyott hó a napból érkező ibolyántúli sugárzásnak. A hómentes talaj ezzel szemben gyakorlatilag a teljes UV-sugárzást elnyeli. A Glen Jeffery vezette kutatócsoportnak ezért jutott eszébe a kérdés: vajon a rénszarvasok kihasználják-e ezt a körülményt?

350

nanométeres sugárzást átenged a rénszarvasok szaruhártyája és szemlencséje, amint azt egy preparált szarvasszemen kísérletezve kimutatták. E lépésre azért volt szükség, mert sok emlős – így az ember – szaruhártyája kiszűri az UV-sugárzást, így az el sem jut a retináig. Erős fénnyel világított havas környezetben a szaruhártyát védekezésképpen besötétíti a sok ibolyántúli fény, amely hóvakságot okoz.

18

altatott szarvast vizsgáltak ezután. Különböző hullámhosszú ultraibolya sugárzással világítottak a szemükbe, és a látóidegükre kapcsolt piciny elektródákkal figyelték, hogy keletkezett-e elektromos ingerület a retinájuk fényérzékeny receptoraiban.

320–350

nanométeres sugárzással a szemükbe világítva érzékelő idegsejtjeik „tüzeltek”, tehát a számukra megfelelő környezeti ingert érzékelték, és erről információt küldtek az agy felé.

10 000

éve vándoroltak az északi sarkkörön túli tájakra a rénszarvasok, így az ultraibolya fény érzékelése igen gyorsan alakult ki náluk evolúciós időléptékben. E gyors adaptáció csak akkor valósulhatott meg, ha a rénszarvasok számára az UV-látás egyértelmű előnyökkel járt.

5000

kilométert is vándorolnak egy évben az észak-amerikai rénszarvasok, ezzel ők a leghosszabban vándorló emlősök. A vándorlás során számos ragadozó veszélyezteti az életüket a rozsomáktól a farkason keresztül a barna és jegesmedvéig. A ragadozók árulkodó nyomai – például a szőrcsomók és a vizelet – pedig az UV-tartományban sokkal kontrasztosabban látszanak.

500 000

állatot is számlálhatnak az őszi vándorlásra összegyűlő hatalmas csordák. A téli keserves hidegben alig van mit enniük, zuzmón tengődnek, amely az ibolyántúli tartományban ugyancsak sokkal jobban észrevehető számukra.

2011. június 4.

CSODAPÓK

Bár szerte a világon csodájára járnak, a rajzfilmsorozat miatt valószínűleg hazánkban övezi a legnagyobb hírnév a vízipókot. Ez az egyetlen pókfaj, amely teljes életét a víz alatt, apró tavacskákban, patakokban tölti. Bár a víz alatt él, a többi pókhoz hasonlóan légköri oxigént lélegzik. A hímek a potrohuk szőreivel fogva tartott buborékból, mondhatni, személyes oxigénpalackjukból lélegeznek. A nőstények emellett pókfonálból szőtt, sátorszerű fészket építenek, amelybe szorgos munkával buborékot építenek a felszínről hozott levegő segítségével. Ebben sokkal hosszabb ideig kibírják felszínre jövetel nélkül. Erre utal angol nevük is: búvárharangpók. A vízipók latin neve is beszédes: Argyroneta aquatica, annyit tesz, „vízi ezüstös háló”, és a rabul ejtett buborék falának fémes csillogására utal. Azt gondolhatnánk, hogy egy ennyire különleges és közismert állat már nem tartogathat meglepetést a kutatók számára. Koránt sincs így: egy új felfedezés egyenesen azt jelzi, hogy a vízipók lélegzéséről eddig alig tudtunk valamit, számol be a New Scientist.

62

fok távolságban az Egyenlítőtől is élnek vízipókok az északi féltekén Európában és Ázsiában (a 62. szélességi kör Norvégián és Kanada északi részén halad keresztül, alig néhány foknyi távolságra az északi sarkkörtől).

30

százalékkal nagyobbak a hím vízipókok a nőstényeknél, ez pedig rendkívül szokatlan a pókok között (a többi faj hímje általában eltörpül a nőstény mellett). A feltételezések szerint a hímeknek a víz alatti életmód kívánta nagyobb erőkifejtés miatt van szükségük a nagyobb testméretre.

250

éve írták le először a vízipókot a tudomány számára, mégsem ismerték a biológusok egészen eddig víz alatti lélegzésük mikéntjét.

20–40

percenként a felszínre kell jönnie a póknak ahhoz, hogy a hálójába szorult buborékot friss levegővel töltse föl, feltételezték a korábbi tanulmányok. E téves elmélet a buborék térfogatán és a vízipók feltételezett oxigénfogyasztásán alapult. Egy új kísérlet azonban kimutatta: oxigénigényük jó részét a vízből fedezik.

12

pókot gyűjtöttek a vizsgálathoz a németországi Eider folyóból. Az állatok befogásához különleges engedélyek kellettek, a vízipók ugyanis eltűnőfélben van az európai vizekből, szinte már a kihalás fenyegeti. A laborban, külön akváriumokban tartott nőstények buborékába ezután optikai kábelre szerelt miniatűr oxigénérzékelőt szúrtak, és mérték a környező víz oxigéntartalmát is.

70

százaléka a pók által belélegzett oxigénnek nem a víz feletti levegőből, hanem a vízben oldott, majd a háló segítségével onnan kiszűrt oxigénből származik, derült ki a német Humboldt Egyetem és az ausztrál Adelaide-i Egyetem kutatóinak vizsgálatából. A háló tehát amolyan testen kívüli kopoltyúként működik.

24

órán keresztül vagy még annál is tovább képes a vízipók a víz alatt tartózkodni, hála újratöltődő búvárharangjának. Néha mégis föl kell jönnie, mivel a buborék levegőjének nitrogéntartalma (amely a légköri levegő

78

százalékát adja) szépen lassan elillan a buborék falán keresztül, és beleoldódik a vízbe.

2011. július 9.

ÚTITERV

A POLLENNEK

A modern műholdas navigációs eszközökben, sőt a legerősebb komputerekben működő kifinomult csipek sem képesek fölvenni a versenyt a poszméhek gombostűfejnyi agyával. A virágport gyűjtögető méh ugyanis rövid tanulás után csalhatatlanul rájön a legrövidebb, leggazdaságosabb útvonalra, amelyet követve az összes közelben lévő virágot meglátogathatja. A számítógépek ellenben hagyományosan küszködnek, amikor az úgynevezett utazóügynök-probléma elé állítják őket. E kijelentést sokan bizonyára hitetlenkedve, mások pedig megelégedéssel olvassák. Hiszen arra utalhat, hogy a számítógépek még mindig butábbak, mint az élőlények, legfőképpen az ember. Kissé árnyalja azonban a képet, hogy az emberek sem navigálnak sokkal jobban a méheknél, a módszerükben pedig alig van különbség.

8

poszméhet vizsgált Mathieu Lihoreau, a londoni Mária Királynő Egyetem kutatója. E dongószerű, sárga-fekete csíkos rovarok a kisebb mézelő méhekhez hasonlóan sok állatot számláló csoportokban élnek. Táplálkozásuk is hasonló: nektárt fogyasztanak, lárváikat pedig virágporral etetik.

6

mesterséges virágot állítottak föl a biológusok laboratóriumban. Ezekből a természetes virágok nektárjához hasonló cukros vízhez juthattak a méhek. Minthogy a repülés igen energiaigényes tevékenység, érdemes volt az összes virágot érintő legrövidebb útvonalat követniük.

80

alkalommal röpködhettek a hat virág között fel s alá, eközben pedig megtanulhatták azok egymáshoz viszonyított helyzetét. A kutatók videóra rögzítették a méhek útvonalát, amelyet később számítógéppel elemeztek.

26

repülés általában elég volt nekik, hogy kiválasszák a legrövidebb útvonalat, amelyhez ragaszkodtak a továbbiakban.

41

százalékkal, a kezdeti 65 méterről 38 méterre csökkent ezáltal a berepült útvonal hossza. Bár kézenfekvőnek tűnne, egyik méh sem a legközelebbi virágot látogatta meg először, miután rátalált az optimális útvonalra. Ehelyett igyekeztek minél kevesebb fordulóval repülni, emiatt a külső virágokra szálltak le először, majd körkörös irányban repültek tovább.

5

százalékkal hosszabb legfeljebb az ideálisnál az az útvonal, amelyre az emberek többsége rátalál, amikor papírlapra rajzolt pontokat kell összekötni egymással. Az általuk követett módszer nagyon hasonlít a poszméhek viselkedéséhez: a külső pontokat kötik össze először kör alakban, miközben kitérőket tesznek a belső pontok felé.

33 810

várost tartalmaz az a legnagyobb képzeletbeli térkép, amelyre eddig megoldották az utazóügynök-problémát. A feladat pedig első hallásra egyszerűnek tűnik: a városok közötti távolság ismeretében megtalálni azt a legrövidebb útvonalat, amelyet bejárva a házaló ügynök egyszer, de csakis egyszer eljut minden településre.

179

éve bukkant föl először a probléma egy német nyelvű, valóban utazó ügynököknek szánt kézikönyvben. Azóta a matematika egyik Szent Grálja lett, minthogy a városok szaporodásával meredeken nő a megoldáshoz szükséges számítási kapacitás. A feladat gyakran kifog a legmodernebb szuperszámítógépeken is.

2011. augusztus 27.

DRÁGAKŐ

A tejútrendszer távoli részén (körülbelül a Föld és a galaxis központja között félúton) olyan bolygót fedeztek föl Ausztráliában dolgozó csillagászok, amely valószínűleg nem más, mint egyetlen hatalmas gyémánt. A soha nem látott égitestre azután bukkant a Matthew Bailes, a melbourne-i Swinburne Műszaki Egyetem csillagásza által vezetett nemzetközi kutatócsoport, hogy észrevette annak a neutroncsillagnak a rádiójeleit, amely körül kering, írja a New Scientist. „A bolygó fejlődéstörténete és elképesztő sűrűsége azt valószínűsíti, hogy szénből áll – idézi a csillagászt az International Business Times. – Magyarán: tömör gyémánt kering a neutroncsillag körül olyan szűk pályán, amely elférne a mi Napunk belsejében.” A bolygó szénen kívül valószínűleg oxigént is tartalmaz, de hidrogén, hélium és más könnyű elemek nincsenek benne nagy sűrűsége miatt.

64

méter az átmérője annak az ausztráliai Új-Dél-Wales szövetségi állam nyugati részén fölépített rádióteleszkópnak, amelynek segítségével fölfedezték a bolygót.

4000

fényévre, tehát 37,84 billiárd (milliószor millió szorozva ezerrel) kilométerre kering e bolygó a Földtől, a Kígyó csillagképben. A gazdag nők e legragyogóbb és legnagyobb barátját a rideg PSR J1719-1438b névvel illették.

20

kilométer mindössze az átmérője annak a pulzárnak, amely körül a különleges égitest kering. Összehasonlításul: Napunk átmérője

1 393 000

kilométer. A pulzárok gyorsan forgó csillagok, amelyek erős elektromágneses hullámokat bocsátanak ki.

2,8 X 10^30

kilogramm a tömege a pulzárnak, amely Napunk tömegének 1,4-szerese. Tehát bár akkora az átmérője, mint egy átlagos város, másfélszer nehezebb, mint a Nap. Gravitációs ereje így hatalmas. A gyémántbolygó olyan közel kering hozzá, és a bolygó tömege is olyan nagy, hogy félő, hamarosan darabjaira hullik.

1800

pulzárt ismernek a csillagászok, eddig mégis csak egy olyat fedeztek föl, amely körül bolygó kering. A gyémántbolygó mindössze

600 EZER

kilométerre kering a pulzártól, ami a Hold–Föld-távolság másfélszerese.

2,17

óra (2 óra és 17 perc) alatt kerüli meg a nagy gyémánt a pulzárt, mindössze ennyi ideig tart tehát a bolygó felszínén egy év. Maga a pulzár is gyorsan forog,

173-SZOR

másodpercenként. Éppen erről lehet megismerni, ugyanis az általa kibocsátott rádióhullámok ugyanilyen periódussal ingadoznak.

318

Földnek megfelelő a most fölfedezett bolygó tömege, így nagyjából megegyezik a Jupiterével. Ha az ékszerészek körében használatos mértékegységgel, a karáttal szeretnénk kifejezni e hatalmas gyémánt tömegét, akkor az egyes után

31

nullát kellene írnunk (egy karát = 0,2 gramm).

23

gramm köbcentiméterenként a bolygó sűrűsége (tehát rendkívül sűrű, kétszer sűrűbb az ólomnál), így bár tömege megegyezik vele, átmérője alig

40

százaléka a Jupiterének, mintegy 60 ezer kilométer.

2011. szeptember 10.

MŰHOLD,

TÚL KÖZELRŐL

Ha talál valamit, amiről azt gondolja, hogy a műhold darabja lehet, ne nyúljon hozzá, hanem értesítse a helyi hatóságokat – áll a NASA példátlan közleményében. A bejelentés szerint egy használaton kívüli szatellit irányíthatatlanul közelít a Föld felé, és egyik-másik nagyobb darabja a felszínt is el fogja érni a napokban. Magyarul ráeshet valaki fejére. Ennek esélye bár elhanyagolható, de nem nulla. Évek óta hallani híreket a Föld körül keringő űrszemétről. Az űrkutatás elmúlt ötven évében sok eszközt juttatott az ember a világűrbe, és kezdetben nem sok figyelmet szentelt az automata berendezések, például a műholdak megsemmisítésére, miután azok kiszolgálták idejüket. Ez érthető is, hiszen a hatvanas-hetvenes években még elenyészően kicsinek tűnt annak a valószínűsége, hogy még a Föld felszínénél is nagyobb területen keringő tárgyakkal valaha is újra találkozunk. A helyzet mára tarthatatlanná vált. A nemzetközi űrállomás pályáját rutinszerűen kell módosítani, amikor egy-egy törmelékdarab a puskagolyó sebességével közelít felé. A szemét hamarosan lehetetlenné teheti az emberiség kijutását a világűrbe.

5900

kilogramm a Föld felé közeledő UARS tömege (az elnevezés a felső légkört kutató műhold rövidítése). A műholdat

20

éve bocsátotta föl a NASA. Feladata a naptevékenység és a klór-fluor-szénhidrogének (ismertebb rövidített nevükön a CFC-k) ózonlyukra gyakorolt hatásának vizsgálata volt.

6

évvel ezelőtt kifogyott az UARS manőverezését lehetővé tévő hajtóművek üzemanyaga. Ezzel minden esély elveszett arra, hogy a műholdat – a Mir űrállomáshoz hasonlóan – az óceánba vezetve biztonságosan megsemmisítsék. Az üzemanyag elfogyasztása miatt kritikák érik a

750 MILLIÓ

dolláros vállalkozást lebonyolító NASA-t.

140

kilogrammot fog nyomni várhatóan a műhold Földre hulló legnagyobb darabja. A földi légkörbe való belépéskor ugyanis a hatalmas súrlódás miatt várhatóan darabokra törik majd.

57

fokkal tér ki az Egyenlítőtől az UARS pályája. Ez azt jelenti, hogy a műhold az északi és a déli 57. szélességi körön belül bárhova eshet. Ez a zóna gyakorlatilag a Föld teljes lakott területét tartalmazza.

800

kilométeres átmérőjű körben szóródnak szét a becslések szerint a szatellit darabjai. Ez hazánk területének több mint ötszöröse, tehát a hírekben hallott kitelepítés esélytelen és indokolatlan is. A becslésekben pedig nagy a bizonytalanság.

10 000

kilométert is tévedhetünk a becsapódás helyét illetően az esemény előtt két órával is – ismerte el az űrügynökség tehetetlenségét Nicholas Johnson, a NASA Föld körül keringő törmelékekért felelős kutatója.

0,0000000001

százalék annak az esélye, hogy egy adott személyre esik a szatellit. Bár a Föld erőforrásait tekintve már ma is jócskán túlnépesedett, a bolygó felszínének csak kis hányada lakott. Nagy része óceán és lakatlan szárazföld, például magashegység, sivatag vagy hómező.

2011. szeptember 24.

SEBES NEUTRINÓ

Földi halandókként alig vagyunk képesek felfogni néhány részletet Einstein relativitáselméletéből. Talán ezek közé sorolható az a jelenség, hogy a gyorsabban haladó szemlélő számára lassabban múlik az idő, illetve a fénysebesség legyőzhetetlensége. A speciális relativitáselmélet szerint ugyanis elvileg is lehetetlen a fény sebességénél gyorsabb mozgás. A modern fizika e sarokköve az összes tankönyv kihagyhatatlan része, és száz év óta rengeteg elméletet alapoztak rá. Pedig lehet, hogy téves. A svájci–francia határon lévő Európai Nukleáris Kutatóközpont, a CERN munkatársai ugyanis nemrég úgy találták, hogy a neutrínónak nevezett részecskék egy kicsivel gyorsabban haladnak a fénynél – számolt be a New Scientist. A tudósok – miközben gyorsan hangsúlyozzák, hogy az eredményeket még meg kell erősíteni, mert mérési hiba vagy más magyarázat is állhat a hátterükben – a fizikai világkép megrendüléseként emlegetik a felfedezést.

299 792 458

métert tesz meg vákuumban a fény másodpercenként (ez körülbelül 1,08 millió kilométert jelent óránként), tehát a 150 millió kilométerre lévő Nap fénye

8

perc 19 másodperc alatt éri el a Földet. A fénysebességet először 1676-ban becsülte meg Ole Romer dán csillagász, aki másodpercenként 220 ezer kilométernek vélte, mintegy

26

százalékkal alábecsülve a valós értéket.

730 534,61

méterre (730,5 kilométerre) helyezkedik el a CERN-től az olaszországi Gran Sasso Nemzeti Laboratórium detektora (20 centiméteres hibahatárral). Itt érzékelték azokat a neutrínókat, amelyeket a CERN-ből lőttek ki feléjük.

1400

méter vastag dolomit kőzet védi az olasz kutatóintézet földalatti,

0,01

kelvinre hűtött érzékelőit. Erre azért van szükség, mert a világ legnehezebben megfogható részecskéi, többek között a neutrínók után kutatnak. Őket éppen azért nehéz elkapni, mert szinte mindenen áthatolnak, és már a leggyengébb radioaktivitás és a kozmikus sugárzások is zavarják a mérést.

30 MILLIÓ

év alatt késnek egyetlen másodpercet azok a céziumos atomórák, amelyekkel a CERN-ben, illetve a Gran Sasso laboratóriumban mérték az időt. Így a két óra által mutatott idő kevesebb mint egy nanoszekundummal tért el egymástól.

243 680

nanoszekundumra várták a kutatók a neutrínók utazási idejét. Ehelyett 60 nanoszekundummal, tehát 0,00000006 másodperccel korábban ért oda a neutrínónyaláb, mint ahogy „kellett volna” neki, ha fénysebességgel utazik. A felfedezés szenzációs, de várjunk még, mielőtt szemétre dobjuk az elmúlt évszázad tudományos eredményeit. Az eredmény ugyanis ellentmond egy korábbi megfigyelésnek.

25

neutrínót érzékeltek összesen 1987. február 23-án japán, szovjet és amerikai neutrínódetektorok, körülbelül három órával azelőtt, hogy az SN 1987A-nak elnevezett szupernóva felragyogott volna az égen. A szupernóvák felrobbanó csillagok, amelyekből a neutrínók hamarabb szabadulnak ki, mint a látható fény. Az időbeni eltérés pontosan megfelelt a relativitáselmélet által jósoltnak.

2011. november 5.

Később kiderült, hogy a meglepő eredményeket valójában mérési hiba okozta.

KÖZELKÉP

Magyar idő szerint november 9-én 0 óra 28 perckor volt a legközelebb a Földhöz a 2005 YU55 elnevezésű aszteroida, amely biztonságos távolságban húzott el mellettünk. Ekkor közelebb volt bolygónkhoz, mint a Hold, tehát szerencsétlen esetben akár el is találhatta volna kísérőnket. A világűrben elszabadult ágyúgolyó módjára száguldozó kisbolygók az elmúlt évtizedekben a katasztrófafilmek legkedveltebb fő gonoszává váltak. A dinoszauruszok példája mutatja, hogy az elegendően nagy aszteroidák becsapódása valóban képes egész fajokat, életközösségeket, adott esetben civilizációkat is eltörölni a föld színéről. Bár úgy tűnhet, modern űrtávcsöveinkkel az egész eget kémlelni tudjuk, a valóságban csak nagyon kis szegletéről vannak naprakész adataink. Ma még nem egyértelmű, hogy ha felénk tartana egy hasonló kisbolygó, el tudnánk-e hárítani a veszélyt.

0,85

Hold–Föld-távolságra, tehát 324 600 kilométerre közelítette meg a Földet a 2005 YU55 aszteroida, amikor elhaladt mellettünk. Ezután nyolc órával, magyar idő szerint 8 óra 13 perckor 239 000 kilométer távolságban elhaladt a Hold mellett is.

300 000

kilométerre száguldhatott el a Föld mellett a legutóbbi hasonló nagyságú objektum, a 2010 XC15. A

200

méter átmérőjű szikla látogatásáról csak becsléseink lehetnek, hiszen az 1976 karácsonyára tehető elhaladás idején még nem álltak rendelkezésre a megfigyeléshez szükséges technikai eszközök (a neve is mutatja, hogy csak tavaly fedezték föl). Magyarul: ha akkor eltalált volna bennünket, arról alig néhány másodperccel korábban értesültünk volna.

400

méter az átmérője a 2005 YU55-nek, amelyet 2005 decemberében fedeztek föl az Arizonai Egyetem Steward Obszervatóriumában. Hamar kiderült, hogy a pályája meglehetősen közel vezet bolygónkhoz, így a „lehetségesen veszélyes aszteroida” besorolást kapta.

49 320

kilométert tesz meg az aszteroida óránként, amely

23-SZOR

haladja meg a hajdanvolt Concorde szuperszonikus utasszállító repülőgép utazósebességét.

1

Ezt az értéket kapta az aszteroida a Torino-skálán, miután tavaly sikerült eléggé pontosan meghatározni a pályáját ahhoz, hogy a csillagászok kizárhatták a Földdel való ütközését. Az elhaladást követően ezt tovább csökkentették

0-RA.

A Torino-skála legmagasabb értéke 10, amelyet a biztosan becsapódó, megsemmisítő erejű aszteroidák kapnának (szerencsére jelenleg nem tudunk ilyenről).

11

volt az aszteroida látszólagos magnitúdója az elhaladás pillanatában. A magnitúdó az égitestek fényerejének mérőszáma: minél alacsonyabb az értéke, az objektum annál fényesebb. A 11-es érték azt jelenti, hogy a legjobb szemű megfigyelők akár kézi távcsővel is láthatták volna, ha az erős holdfény nem homályosította volna el.

6,3

kilométer átmérőjű, 518 méter mély krátert hagyott volna maga után ütközés esetén a 2005 YU55. A becsapódás ereje a számítások szerint a Richter-skálán

7-ES

erősségű földrengéssel ért volna föl.

1

százalék az esélye annak, hogy a következő

1000

évben a 2005 YU55-hez hasonló aszteroidával találkozzunk.

2011. november 19.

SZÁRNYAK

AZ ESŐBEN

Tudni való a kolibrikről, hogy közéjük tartoznak a világ legkisebb madarai. Ennél azonban még érdekesebb a mozgásuk, amely olyan gyors, hogy részleteiben csak lassított filmfelvételek segítségével vizsgálható. Eddig is ismert volt, hogy villámgyors, legyeket idéző szárnycsapásaikkal helikopter módjára tudnak lebegni a levegőben. A kutatók azonban nem értették, hogyan képesek fönntartani ezt a testhelyzetet esőben is. Egy néhány grammos madárka testsúlyát ugyanis már a tollazatát nedvesítő esőcseppek is jelentősen megnövelik. Így a levegőben maradáshoz szükséges erő könnyen meghaladhatná képességeit. A kaliforniai egyetem berkeleyi részlegén működő állatrepülési laboratórium két munkatársa, Victor Ortega-Jimenez és Robert Dudle töredékére lassította az esőben lebegő kolibrik mozgását. Azt találták, hogy a heves szárnycsapkodás közben a víz lerázására is jut idejük, méghozzá tökéletes szinkronban verdesésükkel – olvasható a New Scientistben.

45

szárnycsapást végeznek átlagosan a kolibrik másodpercenként lebegés közben. A nagyobb fajok 8-10-szer csapdosnak, a legkisebbek udvarlás közben akár

100-SZOR

is verdeshetnek.

75

százalékát adja a mozgásba testsúlyának a kolibri, amikor lefelé csap a szárnyával, derítették ki szélcsatornában végzett kísérletekkel. Amikor fölfelé emelkedik a szárnya, testsúlyának 25 százalékával segíti a mozgást.

1,6–2

gramm mindössze a méhkolibri testtömege, így ez a világ legkisebb madara. Testhoszsza hat centiméter, nevét pedig a méhekére hasonlító zümmögéséről kapta. Hasonlóan névadójához, az ő hangja is szárnyainak szüntelen mozgásából származik, hiszen másodpercenként 30–80 szárnycsapást végez.

5

kalóriányi energiát kell elfogyasztania naponta az Anna-kolibrinek, a kaliforniai egyetem kísérleti alanyának. Bár ez nem tűnik soknak, a madár mindöszsze négy grammot nyom, így emberi léptékben ez az energiafelvétel

18 EZER

kalóriának felelne meg (az ajánlott napi energiabevitel az ember számára 2000 kalória körül mozog). Nem engedheti meg magának, hogy esőben ne szálljon föl, mert éhen halhat.

132

alkalommal forgatnák jobbra és balra a fejüket a vizsgált kolibrik másodpercenként, ha a művelet nem a másodperc törtrészéig tartana. A kutatók a laboratóriumban mesterséges nektárral telt műanyag virágokkal csalogatták a madarakat a kamera elé, és ott öntözték őket az esőt utánzó vízzel.

202

fokban, tehát még a 180 fokos félkört is meghaladó szögben rázták fejüket a madarak, miközben az esőcseppektől próbáltak megszabadulni. Mindez azonban önmagában nem magyarázza meg, ismerik el a kutatók, hogyan képesek esőben is lebegni. A lassított felvételeket olvasóink is megtekinthetik a bcove.me/wjdvegx9 internetcímen.

30

g-vel, tehát a földön érezhető gravitációs erő keltette gyorsulás harmincszorosával kezdik ide-oda forgatni a fejüket a kolibrik, amikor a tollukra hullott esőcseppeket igyekeznek eltávolítani. Ez a gyorsulás a legnagyobbak közé tartozik a gerinces állatok között. Az ember ennek ötödét-hatodát is alig képes elviselni.

2011. november 26.

ATOMSZONDA

Úgy tűnik, a messzi égitestek felé induló emberes űrrepülésekről jó időre le kell mondanunk. Van azonban helyettük más, ami nem is biztos, hogy tudományosan alávalóbb. Az amerikai űrkutatási hivatalnak, a NASA-nak a Mars porában évekig baktató robotszondái, a Spirit és az Opportunity (Szellem és Lehetőség) szolgáltatták az utóbbi időszak legnagyobb űrkutatási szenzációit. A múlt szombaton útjára indult a kutatási program következő tagja, hivatalos nevén a Marsi Tudományos Laboratórium, benne az új Mars-járóval, a Curiosityval (Kíváncsisággal). A Curiosity jóval nagyobb, mint elődei, így a jövő augusztusra várt landolás nem lesz sétagalopp. A Marson alapvetően hideg van, így egy ekkora szerkezetet melegen kell tartani, hogy megfelelően működjön. A melegítésről a szondában bomló radioaktív plutónium gondoskodik.

253–268

földi napon át utazik az űrben a Curiosity, mielőtt remélhetően sikeresen landol a Marson, várhatóan 2012. augusztus 5–20. között. Magyar idő szerint november 26-án délután négy óra körül startolt a szondát szállító Atlas–5 rakéta a floridai Cape Canaveral légibázisról.

900

kilogrammot nyom a Curiosity, ebből 82 kilogramm a tudományos vizsgálóeszközök tömege. Ha rendben megy a leszállás, ez lesz az ember által küldött legnagyobb mozgó szerkezet egy másik bolygó felszínén.

3

méter hosszú a Mars-járó, méretei nagyjából megegyeznek a hatvanas évek legendás angol Mini személyautójának paramétereivel. Legmagasabb alkatrészei 2,1 méterre nyúlnak a felszín fölé. A korábbi szondák

174

kilogrammos tömegét a Curiosity ötszörösen haladja meg.

30

centiméter magas volt a NASA első Mars-járója, az 1996-ban landolt Pathfinderből (Nyomkereső) kigurult

10,6

kilogramm tömegű Sojourner (Átutazó). A mostani Curiosityt úgy tervezték, hogy ennél kétszer magasabb akadályokon is átmenjen. Végsebessége

90

méter óránként, átlagsebessége ennek harmada.

10

tudományos berendezést szereltek a monstrumra, olvasható a Scientific American magazinban. Közöttük kamerákat, az anyagi összetevőket vizsgáló spektrométereket, sugárzásmérőket és gázokat analizáló műszereket találunk.

4,8

kilogramm radioaktív plutóniumot töltöttek a szonda termoelektromos generátorába. A plutónium nem az atombombához szükséges tisztaságú. Szerepe kettős: a bomlásakor termelt hő melegíti a Curiosity alkatrészeit a mínusz

63

fokos átlag-hőmérsékletű marsi körülmények között, és áramot is termelnek a segítségével.

26

NASA-expedíciónál használták már a plutónium táplálta áramfejlesztőt az utóbbi fél évszázadban, árulták el a generátort építő Idahói Nemzeti Laboratórium illetékesei. Így szerintük nincs ok aggodalomra, kipróbált technológiáról van szó. A

110

watt teljesítményű áramfejlesztő segítségével a Mars-járó árnyékos helyekre is bekukkanthat, hiszen energiaellátása nem függ a naptól.

2

éves üzemidőt vár hivatalosan a NASA a Curiositytól. Minthogy a korábbi Mars-járók valós élettartamát is sokszorosan alábecsülték (vélhetően elővigyázatosságból), ne lepődjünk meg, ha sok évig járja a Marsot az űrből odaérkezett Mini.

2011. december 3.

TÚLÉLŐK

Nem véletlenül választotta a Természetvédelmi Világalap (ismertebb angol mozaikszóval WWF) emblémájául a pandát. Kedves megjelenésével, remekül fotózható fekete-fehér foltjaival rengeteg ember tudatában összekapcsolódott a kihalófélben lévő állatfajok megmentésének ügyével. A természetvédelmi biológiában nevet is kaptak a hasonló sztárok: zászlóshajófajoknak hívják őket, amelyek vezetik az állatvédelmi erőfeszítéseket. A panda életben tartása Kínában is nemzeti ügy lett. Valószínűleg többet költenek erre az egyetlen fajra, mint sok ezer másik, ugyancsak veszélyeztetett, de kevésbé népszerű állatra. A panda eközben nem sokat tesz saját megmeneküléséért, a mesterséges szaporító központokban vért izzadnak, hogy párzásra bírják őket. Emellett ökológiai szerepe sem jelentős, a természetnek nem tűnne föl, ha nem lenne. A Conservation Biology című szaklapban a minap tabudöntőnek nevezhető felmérés eredményeit közölték, tudósít a New Scientist. Számos állatvédelmi szakember megkérdezése arra az eredményre vezetett, hogy sajnos vannak menthetetlen fajok, amelyeket el kell engednünk, hogy ésszerűbben használhassuk föl forrásainkat.

17 000

kihalással fenyegetett állatfajt tartanak nyilván bolygónkon. A Nemzetközi Természetvédelmi Unió becslése szerint az összes földi faj

40

százaléka veszélyeztetett valamilyen mértékben.

583

természetvédelmi ökológust és konzervációbiológust, tehát a veszélyeztetett állat- és növényfajok megmentésén dolgozó kutatót kérdezett meg a tanulmányt jegyző Murray Rudd és a yorki egyetemen dolgozó munkatársai.

99,5

százaléka a megkérdezett tudósoknak (tehát gyakorlatilag mind) szinte biztosra veszi, hogy a következő években jelentősen csökkenni fog a földi élet sokfélesége, a biodiverzitás. Ennek megakadályozására hatalmas mennyiségű pénz befektetésére lenne szükség, többre, mint amennyi reálisan rendelkezésre áll. Ezért

60

százalékuk fontosnak tartja, hogy objektív szempontok alapján fontossági sorrendet állítsunk föl a feltétlenül megőrzendő és az elkerülhetetlenül kihalásra kárhoztatott állatok között.

2500

panda él vadon Kínában, számuk minden erőfeszítés ellenére csökken. A globális felmelegedés hatására elolvadó északi-sarki jégsapka miatt veszélybe került jegesmedvék az éghajlatváltozás elleni harc szimbólumává váltak. Megmentésükre kevés esély van, jelenlegi 20 ezres számuk néhány évtizeden belül harmadával csökkenhet.

3000–5000

költő pár maradt a nyugati erdeibagolyból Észak-Amerika erdeiben, számuk pedig folyamatosan csökken. Bár kevesen hallottak e fajról, megmentése ökológiai szempontból rendkívül fontos lenne, hiszen csak úgy élhet túl, ha maga az erdő is megmenekül. Az erdeibagoly védelme tehát ernyőként borul a többi erdei állatra is, e fajokat ezért ernyőfajoknak nevezik.

30 000–168 000

favágó veszíthette el állását, mert a nyugati erdeibagoly szövetségi védelme miatt sok helyütt betiltották a fakitermelést. Ebből is látszik, hogy a természetvédelem számos gazdasági érdeket sért, és sokan emiatt vonják kétségbe indokoltságát.

2011. december 31.

MADÁRVÉSZ

Kevés az olyan klasszikus horrorfilm (vagy thriller, ahogy mostanában szokás nevezni), amely napjainkban is ugyanazt a rémisztő hatást váltaná ki a nézőkből, mint készítésekor. Miközben elismerik filmtörténeti jelentőségüket, legtöbbjük már a gyerekeket sem tudja megijeszteni. Hitchcock 1963-ban forgatott Madarak című filmje talán egyike a kevés kivételnek, a látszólag céltalanul, irracionálisan és félelmet nem ismerve támadó madarak még ma is szorongással tölthetik el a nézőt. A filmet Daphne du Maurier azonos című novellája és megtörtént események ihlették, de az eredeti madártámadások oka ugyanolyan rejtélyes maradt mostanáig, mint a film történéseinek mozgatórugói. A Louisianai Állami Egyetem oceanográfiai tanszékének kutatói azonban nemrég annak idején gyűjtött, vízben lebegő állatok gyomortartalmának vizsgálatával arra a következtetésre jutottak, hogy a madarak kamikazékat idéző viselkedését mérgezés okozta, tudósít a USA Today. Az állatok furcsa viselkedését kiváltó mérgezések valójában meglepően gyakoriak a természetben, és a klímaváltozás folytán terjedőben lévő mérgező moszatok miatt csak súlyosbodhat a helyzet.

20

évvel ezelőtt Kaliforniában megzavarodott pelikánokra lettek figyelmesek, amelyek csakhamar elpusztultak. Kiderült, hogy egy moszat, a Pseudo-nitzschia a felelős a betegségükért. E moszat ugyanis neurotoxint, tehát az idegrendszert megbénító mérget termel, amely a táplálékkal együtt bejutott a madarak szervezetébe. Nem ez volt az első ilyen eset a környéken.

1961.

augusztus 18-án milliószámra őrültek meg tengeri madarak ugyanott, a kaliforniai Monterey-öböl térségében. Érthetetlen módon rátámadtak mindenre, amire egyébként rá sem hederítettek. Tovább fokozza az eset nyugtalanító jellegét a madarak fajneve: szürke vészmadár. Az incidens vélhetően mára feledésbe merült volna, ha nem nyaral éppen ott a rémisztő eseményekre mindig fogékony Alfred Hitchcock.

371

filmes trükköt alkalmazott saját bevallása szerint Hitchcock a két évvel később készített Madarak című filmjében, amelyet részben az évtizedeken keresztül feltáratlan hátterű Monterey-öbölbeli események ihlettek. A pelikánpusztulás után azonban a kutatók az moszatmérgezésre kezdtek gyanakodni.

5

héttel az 1961-es rejtélyes madártámadások előttről származó zooplanktonmintákat, tehát a tengerben lebegő apró rákocskákat találtak egy oceanográfiai gyűjteményben, és ez a felfedezés vezetett a rejtély megoldásához.

2

mikrométernél nagyobb szemcséket szűrnek ki a vízből ezek a rákok, így gyomortartalmuk vizsgálata képet adhat az akkoriban előfordult moszatokról. Az eredmények igazolták a várakozásokat.

79

százalékában a vizsgált rákoknak megtalálták a Pseudo-nitzschia moszatot. A moszat által termelt méreg korántsem csak a madarakat veszélyezteti.

4

ember halt meg 1989-ben a kanadai Prince Edward-szigeten, miután moszattoxinnal fertőzött kagylót fogyasztott.

2012. január 7.

ARANYHAL

Rekordáron kelt el a minap egy csendes-óceáni kék uszonyú tonhal a tokiói cukidzsi halpiacon. Az év elején megtartott halaukció nagy szenzáció a szigetországban, ahol a halászat a nemzeti büszkeség fontos építőköve, írja a The Wall Street Journal. A tömeges halászatokról készült fényképek időről időre bejárják a világsajtót, rajtuk a halvérben úszó halászokkal. A nemzetközi állatvédő szervezeteket nem is a halak halászata, sokkal inkább a tengeri emlősök, a bálnák és a delfinek leölése háborítja föl. Bár Japán is csatlakozott a bálnavadászatot tiltó egyezményekhez, mondvacsinált „tudományos” indokkal számos bálnát fognak ki minden évben, amelyek aztán méregdrága éttermek tányérjain végzik. A hagyományos japán konyha felhasznál szinte minden tengerből kifogható élőlényt, a kereslet pedig akkora, hogy több faj a kihalás szélére sodródott a túlhalászás miatt. A kereslet nagyságát mutatja az is, hogy a japánok hajlandók vagyonokat fizetni néhány falatka nyers halért.

269

kilogrammot nyom az árverésen elkelt legdrágább tonhal. A halat a Honsú sziget északi részén lévő Óma városától északra fogták a tengerben. Nem is számít igazán nagynak ez a példány. A legnagyobb kék uszonyú tonhalak testhossza meghaladhatja a három métert, súlyuk pedig elérheti a 450 kilogrammot.

16 000–29 000

tonna csendes-óceáni kék uszonyú tonhalat fognak ki évente. Ellentétben rokonaival, az atlanti és a déli kék uszonyú tonhallal, a csendes-óceáni faj kevésbé veszélyeztetett a Nemzetközi Természetvédelmi Unió (IUCN) szerint. A Greenpeace és a Természetvédelmi Világalap (WWF) vitatja ezt az értékelést.

80

százalékát a kifogott tonhalaknak Japánban értékesítik. Úgy tervezik, a mostani rekordárú állatot is Japánban adják el. „Ahelyett, hogy exportálnánk, azt szeretném, ha a japán emberek ennének együtt egy jó tonhalat. A március 11-i földrengés és a küszködő gazdaság ellenére föl szeretném ezzel rázni az embereket, hogy újult erővel dolgozzunk együtt tovább” – nyilatkozta a tonhalat megvásároló Kimura Kijosi, egy szusiétteremlánc tulajdonosa.

56 500 000

jent (183 millió forintot) fizetett Kimura a halért. Kilónként tehát mintegy 676 ezer forintba került, és ebben a csontok, belsőségek, uszonyok is benne vannak. Elképzelni is nehéz, hogy mennyi pénzt fognak kérni a belőle készült szusifalatkákért az éttermekben.

32 490 000

jen (105 millió forint) volt eddig „mindössze” a tonhalért kifizetett legmagasabb összeg, amelyet a pontosan egy évvel ezelőtti árverésen adott meg ugyanez az étteremlánc. A cég sokat profitál a rekordokat övező hatalmas sajtóhírverésből.

70-SZERES

áron vásárolták meg az idei legdrágább halat a tonhal átlagos árához képest. Pedig az sem kevés, egyetlen állat

2,5 MILLIÓ

forintot kóstál. A kék uszonyú tonhal gazdasági értelemben egyike a legértékesebb halfajoknak, így Japánnak esze ágában sincs csatlakozni a túlhalászást tiltó egyezményekhez.

2012. január 21.

BILLEGŐ NESSIE

Geofizikusok szerint a Loch Ness tó óriási vízmérték módjára billeg a Jeges-tenger árapálymozgásának következtében. Az nem meglepő, hogy a tavak vízszintje a tengerekéhez és az óceánokéhoz hasonlóan ingadozik a hold gravitációja miatt, itt azonban nem csak erről van szó. A műszerek nélkül érzékelhetetlenül kicsi billegést az okozza, hogy amikor a Jeges-tenger árad, a növekvő víztömeg mederre gyakorolt nyomása is megnő. Ez a nyomás olyan hatalmas, hogy deformálja a kőzetet, így a Loch Ness tó egész medre kimozdul a vízszintes pozícióból, számol be a Discovery Channel honlapja. A benne lévő víz (a benne úszkáló, rajongói által Nessie-nek becézett szörnnyel együtt) pedig a vízmérték buborékához hasonlóan kissé elmozdul. Azt csak remélhetjük, hogy ennek a hírnek több a valóságalapja, mint a helyi idegenforgalmat forradalmasító szörnyről szóló beszámolóknak.

13

kilométerre, keletre található a Jeges-tenger partja a Loch Ness tótól. Az átlagosan

6

óránként ismétlődő ár és az apály beálltakor mozgó víztömeg hatalmas súlyáról sokat mond, hogy ilyen távolságból is érzékelhető a sziklákat deformáló ereje.

4-5

méter az átlagos különbség a Jeges-tenger áradáskor és apály idején mért vízszintje között a skót partok mentén, de vannak partszakaszok, ahol ez a különbség eléri a 7-8 métert is.

37

kilométer hosszú a Loch Ness tó. A Brit Nemzeti Oceanográfiai Központ és a portugál Portói Egyetem munkatársaiból álló kutatócsoport a tavon egymástól 35 kilométer távolságban helyezett el a kilengést mérő műszereket.

1,5

milliméterrel tér ki a vízszintestől a tó felszíne a Jeges-tenger hatására. A méréshez úgynevezett inklinométereket, dőlésszög-érzékelőket használtak, amelyek már 0,1 milliméteres kilengést is érzékelnek. A kutatók szerint az általuk felállított rendszer a világ legérzékenyebb kilengésmérője, hiszen a felszín két, egymástól ilyen távol lévő pontjának ilyen kis kilengését fokokban alig lehet kifejezni.

79

évvel ezelőtt kezdődött a Loch Ness-i szörny modern kori története. 1933-ban többen is látni vélték, amint egy úszó dinoszauruszszerű lény kiemelkedik a vízből. Egy londoni férfi, George Spicer azt mesélte az újságíróknak, hogy ekkor látott „életében legközelebbről sárkányt vagy valamilyen történelem előtti állatot”. Kérdés, hogy hányszor látott távolabbról hasonlót…

8

méter hosszú volt az állat Spicer elmondása szerint. Ő és felesége a megszokottól eltérően nemcsak az úszás közben a vízből kiemelkedő szörnyet látta, hanem az autójuk előtt ment át az úton. Magassága 1 méter lehetett, feje 3-4 méter hosszú, karcsú nyakon ült.

60-90

centiméteres lehetett mindössze az a vízből kiemelkedő tárgy, amely az egyik leghíresebb „bizonyító erejű” fotón szerepel. Sajnos, ahogy minden más fotó vagy filmfelvétel, ez is rendkívül rossz minőségű, a részletek kivehetetlenek.

26

millió fontra (9,5 milliárd forintra) becsülik Nessie értékét, tehát ennyi többletbevételt termel évente a skót idegenforgalomnak. Talán ebből a tényből kiindulva adhatjuk a legvalószínűbb magyarázatot eredetére.

2012. január 28.

REPÜLŐ TORPEDÓ

A pilóta nélküli repülőgépekre és helikopterekre sokáig csak a hobbista repülőmodellezők játékszereként gondolhattunk, pedig a katonaság már évtizedekkel korábban felfedezte előnyeiket. Az utóbbi időben a megnövekedett kereslet, a sok pénzzel rendelkező vevőkör és legfőképpen a digitális technológiai forradalom hatására a robotrepülők fejlesztése felgyorsult. A katonai és nemzetbiztonsági alkalmazhatóság miatt azonban civil használatukat megszigorították, az Egyesült Államokban a sportcélú modellezés kivételével gyakorlatilag betiltották. Pedig feladatuk lenne bőven, hiszen működtetésük általában olcsóbb, mint az ember vezette repülőké, kis méretük okán pedig szűk helyeken, például épületek között is könnyen tudnak manőverezni. Számuk hamarosan megsokszorozódhat, hiszen az amerikai légügyi hatóság várhatóan felszállási engedélyt ad a polgári robotrepülőknek, és az Európai Unió illetékes bizottsága is ülésezett a héten az elterjedt angol kifejezéssel drone-nak nevezett pilóta nélküli légi alkalmasságokat érintő szabályokról.

113

évvel ezelőtt az osztrák hadsereg pilóta nélküli, bombákkal megrakott léggömbökkel támadta Velencét. Ez volt az első feljegyzett eset, amikor határozott céllal bocsátottak föl ember nélküli repülő szerkezetet.

120

kilométer volt a hatótávolsága az 1918-ban Charles Kettering által kifejlesztett úgynevezett Kettering Bugnak (bogárnak). Az akkoriban légi torpedónak hívott fegyver már valódi pilóta nélküli repülőgép volt. Óránként 80 kilométeres sebességgel közelítette meg a célpontot. Indítás előtt beállították, hogy mennyi ideig üzemeljen a motor, amikor ez az idő letelt, a motor leállt, a szárnyak leváltak, a repülő pedig a betöltött

81

kilogrammnyi bombával lezuhant.

3435

alkalommal vetettek be pilóta nélküli repülőgépeket a vietnami háborúban. Közülük 554 elpusztult, a veszteség tehát magas volt (eközben több mint

5000

amerikai repülős halt meg, és 1000 fölött volt az ütközetben eltűntek vagy fogságba esettek száma is). A drone-ok /csak gépek, így a közvélemény nem háborodik föl elvesztésükön.

43

afganisztáni és pakisztáni, robotrepülővel végrehajtott, célzott likvidálási célú támadásról lehet tudni 2009 januárja és októbere között. 2006 óta ezek

750–1000

embert öltek meg, közöttük 20 volt terroristavezér, kétharmaduk fegyveres lehetett, egyharmaduk azonban civil. A robotrepülők polgári használata viszont sokkal ritkább.

5

centiméteres felbontással fényképezi egy belga gyártmányú drone a Húsvét-sziget régészeti lelőhelyeit. Bár a műholdképek is nagy segítséget jelentenek a kutatóknak az eddig feltáratlan lelőhelyek megtalálásában, ezek felbontása (tehát az egymástól megkülönböztethető pontok minimális távolsága) mindössze néhány méteres általában.

22 000

szélerőmű üzemel Németországban, viszont kevés a munkás, aki fölmásszon a magas turbinákra, hogy közelről szemügyre vegye a lapátok állapotát. Ezt a munkát ma már egy kölni gyár robotrepülőire szerelt digitális kamerákkal végzik.

2012. március 3.

LETÖLTVE

Bár a Google könyvdigitalizálási projektje kapcsán évek óta küzd a szerzői jogaikat féltő szerzőkkel és a cég terebélyesedő befolyását rossz szemmel néző európai államokkal, úgy tűnik, üzleti modelljét mások is követendőnek ítélik. Méghozzá nem is holmi profitéhes multinacionális vállalatok, hanem a francia kormány. A héten bejelentették, hogy a most elfogadott törvény értelmében a párizsi nemzeti könyvtár (Bibliothéque Nationale) hamarosan összeállítja azon huszadik századi, de boltokban már nem kapható könyvek listáját, amelyeket beszkennelnek (digitális formában rögzítenek), majd közzétesznek az interneten. Különös figyelmet érdemel az a tény, hogy a könyvek teljes szövegét nem minden esetben lehet majd ingyen letölteni. Hasonlóan a Google Books (könyvek) elnevezésű szolgáltatásához, a francia állami digitális könyvesboltban is pénzért lehet majd könyveket venni.

500 000

kötetet terveznek első körben digitalizálni. Ezek mind francia művek lesznek, a kezdeményezés célja pedig a mára feledésbe merült francia kultúrkincs megőrzése és nem utolsósorban kereskedelmi kiaknázása. A kritikusok szerint a megcélzott munkák korántsem olyan régiek.

11

évesnél régebbi, tehát 2001 előtt megjelent könyvekről van ugyanis szó. Hiába számítanak „múlt századinak”, a máris hangosan tiltakozó írók szerint ezek a művek még bőven értékesíthetők lennének hagyományos csatornákon keresztül is, az állam pedig ráteszi a kezét a bevételek jelentős részére.

30

millió eurós kezdeti támogatást kapott a projekt a francia kormánytól. Az állam és a kiadók között már hosszú ideje folyt az alkudozás, de a terv csak nemrég szivárgott ki. A politikusok amolyan új Gutenberg-forradalomként ünneplik a vállalkozást: „Ez egy víz alatti kontinens, amely csak most kezd a felszínre emelkedni” – nyilatkozta Frédéric Mitterrand kulturális miniszter.

40

százalékos üzletrészt birtokol a francia állam a vállalkozásból, írja a svájci Le Temps című lap. A fennmaradó 60 százalékot a kiadók ellenőrzik.

50

százaléka a bevételeknek mindenképpen a kiadók, illetve a szerzők markát üti majd a törvény szerint. Hasonlóan a Google Books szolgáltatáshoz, e rendszer is a szerzők beleegyezése nélkül digitalizálja a műveiket, ameddig nem tiltakoznak.

6

hónap áll azon szerzők rendelkezésére, akik nem akarják, hogy könyveik bekerüljenek a francia digitális könyvarchívumba. És biztosan lesznek ilyenek, hiszen máris folyik az aláírásgyűjtés a terv ellen.

900

író írta alá a tiltakozó nyílt levelet, amelyben szerintük a szellemi tulajdonukhoz fűződő jogaik sárba tiprása ellen protestálnak. A tiltakozó szerzők egyesületét a Franciaországban igen nagy megbecsülésnek örvendő, Ayerdhal írói álnevű Marc Soulier tudományos-fantasztikus szerző vezeti.

7

éve tart a Google, a könyvkiadók és az írók érdekvédelmi szervezete, a Szerzők Céhe közötti jogi huzavona a Google Books szolgáltatásba bevont milliónyi könyv szerzői jogairól és a hozzájuk fűződő bevételek megosztásáról. A per egyévnyi tűzszünet után éppen a francia bejelentéssel egy időben kezdődött újra. Többek szerint furcsa, hogy míg korábban Franciaország ellenezte legjobban a formálódó megállapodást, most ő tervez hasonló szolgáltatást indítani.

2012. március 10.

NEPTUNFŰ

Amikor a legidősebb élőlények kerülnek szóba, mindenki a teknősökre, esetleg a mamutfenyőkre gondol. Pedig ezek még ugyancsak fiatalok a valóban öreg élőlényekhez képest, amelyek általában növények. Ez a tény azért fontos, mert a növényeknél, amelyek között gyakori a vegetatív, ivartalan szaporodás (például egy leváló hajtás új egyeddé fejlődik), néhány esetben nehéz megmondani, hogy két szomszédos csomó vajon ugyanazon egyed-e vagy különböző. Nemrég a perthi Nyugat-ausztráliai Egyetem munkatársa, Carlos Duarte felfedezte, hogy a Földközi-tenger egyik tengerfenéken tenyésző növényfajának egyedei emberi ésszel felfoghatatlanul idősek, sőt kilométereken keresztül egyetlen egyed pontos másolatai, klónjai, olvasható a New Scientistben.

3500

kilométer hosszú vonalban, Spanyolországtól Ciprusig járta végig a Földközi-tengert munkatársaival a spanyol kutató, miközben

40

helyszínen vettek mintát az ott növő Posidonia oceanica nevű, tengerfenéken élő egyszikű vízinövényből. A növényt a tengerparti népek Poszeidón latin megfelelője nyomán neptunfűnek nevezik, bogyószerű termése pedig tengeri olajbogyó néven ismert.

15

kilométer hosszú volt az egyik Posidonia-csomó (bár méretei és habitusa alapján inkább mezőnek mondhatnánk), amelyet Formentera sziget partvonala mentén követtek végig. A belőle vett DNS-minták elemzése után megállapították, hogy a növény genetikailag minden pontján azonos. Ez pedig azt jelenti, hogy itt egy 15 kilométer hosszú élőlénnyel van dolgunk. De nem csak méretei voltak lenyűgözőek.

80 000–200 000

évre becsülték a Posidonia egyed életkorát, alapul véve hatalmas méreteit és a növény meglehetősen lassú növekedési ütemét. Ha csak a becslés alsó határa igaz, ez a világ legöregebb ismert élőlénye.

3

százalékában található meg csupán a Földközi-tenger medrének a Posidonia, élőhelyén pedig fontos részét képezi az ökoszisztémának. Sehol másutt nem él a földön. Az éghajlatváltozás nyomán félő, hogy hosszú élete a végéhez közeledik, ugyanis telepei évente öt százalékkal zsugorodnak. „Soha nem tapasztalhatta a Földközi-tenger éghajlatának maihoz hasonló gyorsaságú változását” – mondja Carlos Duarte.

43 600

éves az eddigi csúcstartó, egy Tasmaniában honos cserje, a Lomatia tasmanica. Helyzete még aggasztóbb, mint a neptunfűé, hiszen genetikailag az összes fennmaradt egyed azonos, klónja egymásnak. A növény steril, képtelen ivarosan szaporodni.

500

egyed maradt mindössze a Lomatiából. 1937-es felfedezésekor mindegyik növény egyetlen populációban, Tasmania délnyugati csücskének

1,2

kilométer átmérőjű területén élt. Azóta igyekeznek független populációkat létrehozni a növény egyedeinek szaporításával.

300

évig élnek általában a Lomatia egyedei, de minthogy klónjaik egymásnak, nem tekintik őket független élőlényeknek. Az eredeti élőhelyüktől

8,5

kilométerre talált fosszilizálódott növénymaradványokat összehasonlították a ma is élő példányokkal, és már azok is azonosnak bizonyultak velük. Ezek segítségével tudták megbecsülni a növény

43

évezredes életkorát.

2012. március 24.

AZ ÁROK ALJÁN

James Cameron amerikai filmrendező A mélység titka és a Titanic című filmjének forgatásán vált az óceánok mélyének rabjává. Szenvedélye addig hajtotta, míg a március 25-ről 26-ra virradó éjjel elsőként a világon egyedül lemerült földünk legmélyebb pontjára, a Mariana-árokba Deepsea Challenger (mélytengeri kihívó) nevű mini-tengeralattjárójával. Ezzel ő a harmadik ember, aki ott járt, hiszen eddig egyetlen, fél évszázaddal ezelőtti expedíció két tagjának sikerült a vállalkozás. Teljesítményével joggal vívta ki azon gazdag, de unatkozó emberek csodálatát, akik pénzüket nagyszabású, ám kétséges értelmű rekorddöntögető vállalkozásokba ölik.

10 902–10 916

méter mélyen fekszik az a tengerfenék a Fülöp-szigetektől keletre, az Indiai-óceánban lévő Mariana-árok legmélyebb pontján, amelyet Challenger Deepnek (kihívó mélységnek) neveznek. Így ez bolygónk legmélyebb ismert pontja.

10 898

métert mutatott a Deepsea Challenger mélységmérője, amikor Cameron „landolt” a tengerfenéken. A korábban mért és a tengeralattjáró által elért mélység közötti különbséget a mérés pontatlansága okozhatta, de az is lehet, hogy a rendezőnek mégsem sikerült a legmélyebb pontra letennie a járművet.

150–210

métert is képes percenként ereszkedni függőlegesen Cameron tengeralattjárója, írja a CNN honlapja.

156

percig tartott az út a mélybe, tehát átlagosan 70 métert süllyedt a tengeralattjáró percenként. Az utazás végén, helyi idő szerint hétfőn reggel 7 óra 52 perckor érte el Cameron a medret (ekkor nálunk vasárnap éjjel 11 óra 52 perc volt). Cameron ezt az üzenetet küldte a Twitter internetes közösségi oldalra: „Épp az imént értem el az óceán legmélyebb pontját. Padlót fogni még sohasem volt ilyen jó érzés.”

111

megapascal nyomást is ki kell bírnia a tengeralattjáró falainak, hogy ne roppanjon össze a Mariana-árok mélyén. Ez több, mint a tengerszinten mérhető légnyomás ezerszerese. Cameron órákat töltött visszaindulása előtt a tengerfenéken, ahol mintákat gyűjtött, amelyeket majd elemezhetnek a tengerkutatók.

70

percig tartott mindössze a visszaút, és helyi idő szerint délben, mintegy 6 és fél órával az indulás után a Deepsea Challenger elérte a felszínt.

8

évig építették Ausztráliában a Deepsea Challengert James Cameron és munkatársainak tervei alapján. Az expedícióban a National Geographic Társaság is részt vett.

10

millió dolláros díjat tűzött ki az X-díj Alapítvány annak, aki egymaga eléri a Mariana-árok fenekét. A 650 millió dollárra becsült vagyonnal rendelkező Cameron azonban nem kéri a díjat, mint mondta, expedíciója tisztán tudományos célokat szolgált.

52

évvel ezelőtt, 1960. január 23-án érte el a Challenger Deepet a Cameron előtti egyetlen expedíció, a svájci Jacques Piccard és az amerikai Don Walsh vezette Trieste tengeralattjáró. A merülés öt óráig tartott, és csak húsz percet töltöttek lent, mert a nagy nyomástól megrepedt az ablak. Azóta csak robot-tengeralattjárók érték el a legmélyebb pontot.

2012. március 31.

ELITEVEZÉS

A múlt szombaton rendezték az oxfordi és a cambridge-i egyetem evezőseinek hagyományos versenyét a Temzén. A világ talán két leghíresebb (bár az objektív mutatók alapján már régen nem a legjobb) egyetemének rivalizálása alapításuk idejére nyúlik vissza, és ennek csak egyik megnyilvánulása az evezősverseny. Bár a hajókban mindkét oldalon jelentős sportmúltú egyetemisták ülnek, az esemény mégsem a kivételes fizikai teljesítmény miatt vált híressé. Az elmúlt majd két évszázad alatt az evezősverseny az angol történelmi hagyományok fontos elemévé vált. A tradíciók fönnmaradásához elengedhetetlenek a kötelezően ismétlődő momentumok, az idei evezősversenyre vélhetően mégis a rutint megtörő incidensek egész sora miatt emlékeznek majd sokáig. Az oxfordiak egyik embere annyira kihajtotta magát, hogy elájult, kórházba szállították, így a szokásos ünneplés is elmaradt. Később ezért bocsánatot kért a cambridge-iektől.

158.

alkalommal rendezték meg idén az Oxford–Cambridge-evezősversenyt. Az első futamot 1829-ben tartották, 1856 óta pedig minden évben rendeznek viadalt. A csata csak a világháborús évek alatt maradt el.

81

alkalommal győzött Cambridge, Oxford 76 diadalával szemben (egyszer döntetlen volt a megméretés), és idén is ők nyertek. Ebben nagy szerepe volt annak, hogy a kormányosok hibájából a két hajó túl közel került egymáshoz, az evezők összeakadtak, és az egyik oxfordi evező eltörött.

8

ember evez mindkét hajóban, és mögöttük foglal helyet a kormányos. Mindkét hajó kék színű, az oxfordiak színe sötét, a cambridge-ieké világos. Az evezőtörés miatt az oxfordi hajó „húzóereje” nyolcadával csökkent, ami behozhatatlan hátránynak bizonyult.

6779

méteres távot kell a hajóknak megtenniük a Temze londoni szakaszán, Putney és Mortlake kerület között. A távot a versenyen kívül is „bajnoki szakasznak” szokás nevezni, a rajt és a cél helyét emlékkövek jelölik a déli parton.

24,9

kilométeres óránkénti sebességgel evezett 1998-ban a cambridge-i csapat, így

16

perc 19 másodperc alatt teljesítették a távot, és rekordot állítottak föl. Az idei versenyen először az esemény története során a sorozatos incidensek miatt nem állapítottak meg hivatalos időeredményt.

26

évesek voltak átlagosan az idei oxfordi és 24 évesek a cambridge-i evezősök. Bár a szabályok szerint a versenyzőknek az egyetem hallgatói közül kell kikerülniük, a csapatok újra és újra azzal vádolják egymást, hogy egy-egy olimpiai szintű evezőst csak a verseny kedvéért „igazoltak le”, és ültették be őket az iskolapadba.

5

angol evezős versengett mindössze a két hajóban. Ezen nincs is mit csodálkozni, hiszen a világ vezető egyetemeinek hallgatósága nemzetközivé vált. Az angolokon kívül ausztrál, új-zélandi, amerikai, német és holland evezősök is versenyeztek.

30

percet állt újraindítása előtt a viadal, miután egy ausztrál férfi szándékosan a hajók közé úszott. Állítása szerint ezzel az egyetemek által megtestesített elitizmus és a társadalmi egyenlőtlenségek ellen akart tiltakozni.

2012. április 14.

ELEFÁNTOK ÉS AKNÁK

Bár az országok határait gyakran természetes választóvonalak, például folyók vagy hegyvonulatok mentén jelölik ki, a legtöbb esetben mégsem lehet pusztán a természeti táj alapján észrevenni, hogy éppen átléptünk egy szomszédos országba. Nem csoda hát, ha az állatok sem vesznek tudomást az emberi közigazgatásról. Erre reagálva több dél-afrikai ország közös vadrezervátumot hozott létre, olvasható a LiveScience honlapon. Hivatalos neve Namíbia északi tartománya és Afrika egyik legnagyobb folyója után Kavango–Zambézi Határokon Átívelő Vadvédelmi Terület, röviden Kaza lett. A hatalmas kiterjedésű terület, amely a legnagyobb több országot érintő rezervátum a világon, olyan híres természeti képződményeket foglal magában, mint a Viktória-vízesés vagy az Okavango-delta.

5

ország, Botswana, Angola, Namíbia, Zambia és Zimbabwe alapította a Kazát. A közös rezervátum ötlete már 2003-ban felmerült, de kilenc évnek kellett eltelnie, míg a Kaza idén március 15-én hivatalosan is megkezdhette működését.

287 132

négyzetkilométer a Kaza kiterjedése, ezzel területe háromszor nagyobb hazánknál.

36

külön álló természetvédelmi terület egyesítésével jött létre.

2 500 000

ember él az új vadrezervátum területén, írja a Kaza létrehozásában közreműködő Természetvédelmi Világalap, a WWF a honlapján. Az elképzelések szerint a rezervátum a turizmus felfuttatásával segíteni fogja a helyiek megélhetését anélkül, hogy ehhez pusztítaniuk kellene a környezetüket.

325 000

elefánt, az afrikai elefántpopuláció

45

százaléka él immár a Kaza határain belül. Megtalálható itt a szavannai szafarikról szóló filmek öt legismertebb nagyvadja: az elefánton kívül az oroszlán, orrszarvú, leopárd és bölény is.

3000

madárfajnak és 600 különféle növénynek is otthont ad a Kaza. A remények szerint az egységes irányítás hatékonyabbá teszi majd az állatpopulációk egyensúlyban tartását és az orvvadászat visszaszorítását.

333

orrszarvút öltek meg 2010-ben Dél-Afrikában, majdnem háromszor annyit, mint egy évvel korábban. Közöttük voltak keskenyszájú orrszarvúk is, amelyekből már csak mintegy 4200 példány él a földön. A szélesszájú orrszarvúk megmentése az állatvédelem eddigi legnagyobb sikere. A XIX. század végén alig

100

példányról tudtak, ma már több mint 20 000 él belőlük.

1708

méter széles és 108 méter magas a Kaza park leghíresebb turistalátványossága, a Viktória-vízesés. Bár van nála magasabb és szélesebb is a világon, mégis a legnagyobb vízesésnek tartják, valószínűleg a vízfüggöny egybefüggő területe miatt.

15 000

négyzetkilométer a másik fő attrakció, az Okavango-delta területe. Különlegessége, hogy bár a folyó deltatorkolat-szerűen kiszélesedik, a víz nem az óceánba ömlik, hanem a Kalahári sivatagban párolog el.

6 000 000–20 000 000

taposóaknát telepítettek Angolába az 1975-től 2002-ig tartó polgárháború során, ezzel Angola a legelaknásítottabb ország a világon. A

12 MILLIÓS

Angolában 36 000 aknára lépett és csonkolt végtagú ember él. A Kaza alapítói az állatvédelem mellett az aknamentesítést és az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásaihoz való alkalmazkodást is célul tűzték ki.

2012. április 21.

MEDÚZABOOM

Tengerparton élő emberektől, halászoktól, matrózoktól régóta hallani beszámolókat arról, hogy az utóbbi időben elszaporodtak a medúzák. Egyedszámuk növekedése egyes partszakaszokon már inváziós méreteket öltött, csalántüskéik elől menekülnek a helyi halfajok, de a strandolni vágyó turisták is. Az egész világ tengeri élőhelyeit átfogó tudományos igényű felmérés azonban eddig nem készült e tengerben lebegő állatok populációs trendjéről. A Brit Columbiai Egyetem munkatársai most megvizsgálták a medúzapopulációk méretének 50 év alatti változását a világ számos tengeri élőhelyén. Az eredmények a laikus megfigyeléseket igazolták, valóban terjednek e csalánozók. Szaporodásuk az éghajlatváltozás és a környezetszennyezés következménye lehet. Bár korábban a medúzákat legfeljebb kellemetlen jelenségnek tartották, tömeges elszaporodásuk hatalmas gazdasági károkat okozhat a halászatból, turizmusból élő embereknek. Bizonyos, ugyancsak terjedőben lévő fajaik mérge az emberre is halálos lehet. Délkelet-Ázsiában eközben sok medúza az emberek tányérján végzi.

45

úgynevezett nagy tengeri ökoszisztémában vizsgálták a medúzák gyakoriságának változását. A tengerbiológusok összesen 66 nagy tengeri ökoszisztémát különítenek el több ökológiai jellegzetesség alapján. Egy-egy ilyen például a Földközi-tenger, a Balti-tenger, a Bengál-öböl vagy a Hudson-öböl. Területük

150 EZER ÉS 5 MILLIÓ

négyzetkilométer között változik.

62

év populációs trendjeit vizsgálhatták a Lucas Brotz doktorandusz által vezetett kutatók. Az ENSZ Mezőgazdasági és Élelmezésügyi Szervezete (FAO) 1950-es megalakulása óta publikálja a világ halászati statisztikáit, benne a medúzák egyedszámát is, ezért választották ezt a dátumot kiindulópontul.

138

medúzapopuláció adatait elemezték, amelyekben számos különféle medúzafaj él. E lebegő állatok testének

95

zázaléka víz, és legtöbbjük alig néhány napig vagy hétig él. Egy fajuk, a Turritopsis nutricula azonban egyedüliként az állatvilágban vissza tudja fordítani egyedfejlődését, így elvileg halhatatlan.

21

ökoszisztémában találtak úgynevezett invazív medúzafajokat. Ezek korábban nem voltak honosak az adott területen, de a megváltozott környezeti feltételek közepette sikeresebbek, mint bennszülött társaik.

28

nagy tengeri ökoszisztémában, a vizsgált élőhelyek 62 százalékában nőtt a medúzák egyedszáma a korábbi adatokhoz képest. Hét ökoszisztémában csökkent, a többiben pedig nem volt kimutatható változás.

60

felnőtt megölésére is elegendő egyetlen tengeri darázsban lévő méreg. Ez a dobozmedúzafaj Ausztrália és Délkelet-Ázsia partjai mentén él,

15

darab, egyenként háromméteres tapogatója van, és a múlt században hatvannál több ember halt meg a csípésétől.

250 000

tonna medúzát fognak ki évente a délkelet-ázsiai vizekből étkezési céllal. A tengeri halállomány csökkenése miatt sok élelmezéskutató szerint eljöhet az idő, amikor a medúzák, tengeriuborkák és társaik világszerte átveszik a tonhal vagy a hering szerepét az ebédlőasztalon.

2012. május 26.

PINGVINEK AZ ŰRBŐL

Lényegesen több császárpingvin él az Antarktiszon, mint ahogy korábban hitték. A világ legmagasabb és legsúlyosabb pingvinjeit az űrből, egy műhold rendkívül nagy felbontású asztrofotói alapján számolták össze. Minthogy a császárpingvinek csak a Déli-sarkon élnek, a kutatóknak a világon először lehetőségük nyílt egy faj teljes populációját számba venniük az összlétszám meghatározásakor. A Minnesotai Egyetem Sarki Térinformatikai Központja és a Brit Antarktiszkutató Intézet munkatársai először összevetették a műholdfelvételeket a terepi számlálás, illetve a hagyományos légi fotók adataival, így kalibrálták a módszert. A kutatást vezető Peter Fretwell szerint ez a módszer főként azoknál a fajoknál lesz hasznos a jövőben, amelyek nehezen megközelíthető, de föntről jól átlátható élőhelyen élnek. „Nagyon boldogok vagyunk, hogy ilyen sok császárpingvint találtunk. Ez az első, a teljesség igényével készült felmérés, amelyben egy faj egyedszámát határozták meg az űrből” – idézte a kutatót az Astrobio.net internetes portál.

270 000–350 000

egyedre becsülték a császárpingvinek létszámát korábban. E szám a hagyományosnak számító populációméret-becslő módszerekkel született. Az egyre jobb minőségű fotókat készítő műholdak képei azonban már arra is alkalmassá váltak, hogy fajokat különböztessenek meg rajtuk. Így

595 000

madarat találtak Fretwell és munkatársai a műholdképek elemzésével. Sikerült elkülöníteniük a pingvinek árnyékát és más tereptárgyakat, legfőképpen a felhalmozódott pingvinguanót.

46

pingvinkolóniát találtak a szatellitfotókon, közöttük hét olyat, amelyről eddig nem tudtak, három korábban feltételezett kolónia létezését pedig megerősítették. Ezek az Antarktisz partvonala mentén helyezkednek el, minthogy a pingvinek a tengerből szerzik táplálékukat.

238 000

költő pár él a majd 600 ezer császárpingvin között. A nőstény pingvinek egyetlen tojást raknak, amely

470

grammot nyom, és 12 centiméter hosszú. A tojást általában a hímek költik ki, miközben 64 napon keresztül a lábfejükön egyensúlyozzák.

120

kilométert is gyalogolhatnak a csikorgó antarktiszi fagyban a császárpingvinek, hogy költőterületükre érjenek. Ezt az utat örökíti meg a 2005-ben bemutatott nagy sikerű francia természetfilm, A pingvinek vándorlása.

122

centiméter magasra is megnőhetnek a császárpingvinek, testsúlyuk általában

22 ÉS 45

kilogramm között van. Ha ezt összevetjük 470 grammos, a madarak között nagynak számító tojásaikkal, kiderül, hogy az anya testsúlyához képest a császárpingvin tojása a legkisebb a madarak között, annak átlagosan 2,3 százaléka.

40

centiméter magas és egy kilogrammot nyom mindössze az Ausztráliában és Új-Zélandon honos kék pingvin, ez a legkisebb pingvin a világon. Minél hidegebb területen élnek a pingvinek, annál nagyobbak, mert így testtömegre vonatkoztatott testfelületük – és hőleadásuk – csökken.

–50

Celsius-fok sem ritka a Déli-sark császárpingvinek lakta tájain. Főként az időjárás akadályozza a kutatókat abban, hogy a pingvinpopulációkat személyesen is felkeressék. A műholdas megfigyelést azonban nem zavarja a hideg.

2012. július 7.

AGYARAK

Bár mára szinte az egész világon betiltották az elefántcsont kereskedelmét, ez nem jelenti azt, hogy megszűnt volna e jellegzetes fehér színű alapanyag iránti kereslet. Sokan paradox módon éppen a természettel való összhangjuk, az ősi kultúrák iránti elkötelezettségük jelzéseként viselik az elefántcsontból készült medálokat vagy tartanak otthon faragott dísztárgyakat. Eközben láthatóan nem fogják föl, hogy mindezzel – közvetett módon – elefántok tömegeit ölik meg. Az elefántcsont-kereskedelem olyannyira nem szűnt meg, hogy a napokban rekordméretű illegális szállítmányt foglalt le a New York-i rendőrség, írta a Wired magazin. Az sem segíti az elefántok orvvadászatának visszaszorítását, hogy a hagyományos, nyugati felvevőpiacok mellett az emberek anyagi helyzetének javulásával, illetve a kereskedelmi szabályok lazításával új importáló országok is megjelentek. Kínában például az egekig szökött az elefántcsont ára, miután – hasonlóan sok más külföldi szokáshoz – végigsöpört az országon az elefántagyarból készült tárgyak divathulláma.

2 MILLIÓ

dollárnál (466 millió forintnál) is több volt a nemrégiben New Yorkban lefoglalt illegális elefántcsont-szállítmány értéke – ez volt a szövetségi állam történetének legnagyobb fogása.

2

manhattani ékszerboltban árulták mindössze ezeket a dísztárgyakat. Voltak közöttük apró ékszerek, kis állatszobrok, faragványok. A hatóságok szerint meglepő, hogy ilyen kisméretű tárgyakból áll össze a fogás, hiszen eddig általában pisztolyok és kések markolatát díszítő elefántcsont lapokat találtak.

10 ÉS 45 EZER

dollárra büntették a két ékszerbolt tulajdonosát (a szállítmány elkobzása mellett), akik bűnösnek vallották magukat.

1

tonna a súlya a lefoglalt szállítmánynak. Bár a fogást bejelentő sajtótájékoztatón csak néhány kilogrammot mutattak be belőle, szakértők szerint ezek is legalább

25

elefánttól származtak, amelyeket vélhetően megöltek értük.

24

tonna elefántcsontot koboztak el tavaly szerte a világon, és feltételezhetően ez a teljes mennyiségnek csak töredéke. A biológusok szerint az elefántok mészárlása néhány évtizeden belül érzékelhető változásokat okoz az afrikai ökoszisztémában és így az éghajlatban is.

108

tonna elefántcsont legális behozatalát engedélyezte Kína 2008-ban, a hivatalos indoklás szerint azért, hogy ezzel letörjék az árakat. Ennek az ellenkezője történt: 2010-re 1800 dollárra emelkedett az elefántcsont kilónkénti ára a nyolc évvel korábbi százról.

90

százaléka származott illegális forrásból az eBay internetes aukciós portálon árusított elefántcsontnak. A nemzetközi tiltakozásnak engedve az eBay 2008-ban betiltotta az elefántcsontot tartalmazó termékek kereskedelmét.

100

elefántot mészároltak le néhány nap alatt 2006-ban a Csádban lévő Zakouma Nemzeti Parkban. Az ölésről publikált felvételek okozta közfelháborodás hozzájárult az elefántcsont-kereskedelem elleni szigorúbb fellépéshez.

2012. július 21.

ROBOTRÉGÉSZ

A robotrepülők aranykorukat élik. A gyermekbetegségeiket kinőtték, a technikai fejlődés mára eljutott arra a szintre, hogy ezeket az eszközöket nem lehet többé gyermekjátéknak tekinteni. A terepi alkalmazásukat – ahogy sok más technikai újdonság esetében is – azonban mindeddig kisajátította a hadsereg és más rendvédelmi szervek. Szerte a világon törvények gátolták a katonai célokra is alkalmas szerkezetek forgalmazását, működtetését. Csak mostanában kezdik engedélyezni polgári alkalmazásukat, nem csoda hát, ha újabb és újabb területeken veszik át az ember feladatait. Az amerikai Vanderbilt Egyetem régészei most egy, a XIX. században rejtélyes okokból elnéptelenedett perui romvárosról készítenek térhatású (divatos rövidítéssel: 3D-s) térképet a táj fölött repkedő robotrepülők segítségével. A rendszer különlegessége, hogy a kezelőnek nem kell a feladat minden apró részletét távirányítással befolyásolnia, a repülőben üzemelő számítógép többé-kevésbé „tudja, mi a dolga”.

2-3

évig tart általában, míg hagyományos régészeti, térképészeti módszerekkel feltérképezünk egy akkora területet, mint ahol most dolgozunk, idézi a kutatást vezető Steven Wernke archeológust a Phis.org tudományos internetes portál. És ekkor az elkészült térkép még csak kétdimenziós, tehát nem látszanak rajta a domborzat és a tereptárgyak kiemelkedései.

8-10

percig tart ugyanez a munka a robotrepülőnek. Bár az interneten bárki által elérhető műholdképek korában talán furcsa lehet, hogy miért nem a szatellitfelvételeket használják, a kutatók szerint az alig néhány méter magasan repülő robotok fotói még mindig sokkal nagyobb felbontást és jobb képminőséget eredményeznek.

80

centiméter a robotrepülő szárnyfesztávolsága. Szárnyainak szélessége megegyezik a törzse hosszával, tehát a teljes gépet két nagy szárny alkotja. Két propeller hajtja, az elkészített digitális képeket a röptetés végeztével lehet róla letölteni. Ezekből a mozaikdarabkákból áll össze a térkép.

25

amerikaifutball-pálya nagyságú körülbelül a feltérképezendő terület (nagyjából 13 hektár). A régészek szerint a robotrepülő-rendszert olyan egyszerű működtetni, hogy nem szükséges, hogy mérnökök, technikusok hada felügyelje a munkát. Éppen ez teszi a térképezésnek ezt a formáját megfizethetővé.

440

évvel ezelőtt, a gyarmatosítás idején épült egy korábbi inka település romjaira az a falu (hajdan Mawchu Llacta néven ismerték), amelyet most feltérképeznek. Lakói eddig ismeretlen okból a XIX. században mind egy szálig elköltöztek, olvasható a New Scientistben.

45

perc gyalogútra vannak Mawchu Llacta romjai a legközelebbi lakott településtől, Tutitól. A hagyományos, időigényes régészeti munka felgyorsítása nem (csak) a kutatók lustasága miatt fontos. A változóban lévő éghajlat, az esőzések és a szárazságok kiszámíthatatlan váltakozása miatt ugyanis a régészeti jelentőségű lelőhelyek történelmi léptékben villámgyorsan változnak. Félő, hogy a dokumentálatlanul maradt értékek örökre elvesznek az emberiség számára.

2012. augusztus 11.

CSENDES BŐGÉS

Lévén a legnagyobb testű szárazföldi állatok, az elefántok a világ talán legismertebb élőlényei közé tartoznak. Emiatt igencsak meglepő lehet, hogy viselkedésüknek és testfelépítésüknek még mindig vannak olyan részletei, amelyeket nem ismerünk. Köztudott, hogy az elefántok mély bőgéseket hallatnak, de azt csak néhány kutató ismeri, hogy hangrepertoárjuk nem merül ki ezekben az emberi fül számára is hallható trombitálásokban. Hatalmas állatok lévén képesek meghökkentően mély, úgynevezett infrahangokat is kiadni, amelyeket mi, emberek meg sem hallunk. Osztrák biológusok most felfedték az infrahangok keletkezésének mikéntjét is, olvasható a Time magazinban.

20–20 000

hertz között van általában az emberek által hallható hangok frekvenciája. Ez a korral jelentősen változik, főként a magas hangok hallása romlik időskorban. A hallható hangok tartományánál mélyebb hangokat infrahangoknak, a magasabbakat ultrahangoknak nevezzük.

1–20

hertz a frekvenciájuk azoknak a hangoknak, amelyeket az elefántok közismert bőgésük mellett kibocsátanak. Egy hertz azt jelenti, hogy hangszálaik másodpercenként csak egyet rezdülnek.

10

kilométeres távolságból is hallják ezeket az infrahangokat az elefántok, így a hosszú távú kapcsolattartásban játszanak fő szerepet, írja a Science magazin. A bécsi egyetem Christian Herbst biofizikus által vezetett kutatócsoportja arra kereste a választ, hogy e mély hangok keltéséhez elegendő-e, ha az elefántok a tüdejükből kipréselt levegőt átfújják hangszálaik között, vagy izommunkával rezegtetniük kell hangszálaikat.

25

éves volt az a

2500

kilogrammot nyomó nőstény afrikai elefánt, amelynek segítségével a kutatók el tudták dönteni a kérdést. Az állat két éve pusztult el a berlini állatkertben. Halála után azonnal felboncolták, és a gégéjét lefagyasztották.

10,4

centiméter hosszúak voltak az elefánt hangszálai. Bár ez első hallásra nem tűnik nagynak, érdemes összevetni az emberével. A felnőttek hangszálainak hoszszúsága általában 12,5 millimétertől 25 milliméterig terjedhet, az elefánté tehát ötször nagyobb, mint az emberé.

5

centiméter átmérőjű alumíniumcsőre húzták a gégét, és ragasztószalaggal rögzítették rajta. Ezután a csövön keresztül levegőt pumpáltak a hangszálakon keresztül, a tüdő működését modellezve. A hangszalagokra rögzített elektródákkal és másodpercenként

600

képkocka rögzítésére alkalmas kamerával figyelték a hangszálak rezgéseit, valamint az általuk keltett hangot is rögzítették.

474

darab, hét élő elefánttól rögzített hanggal vetették össze a kipreparált gégén végzett vizsgálatok eredményeit. Az önálló mozgásra képtelen hangszalagok is alkalmasak infrahangok keltésére, így valószínűleg az élő elefántok sem rezegtetik őket izmokkal.

2012. szeptember 1.

KARCSÚ KORSÓ

Kultúrafüggő, hogy az egészségre ártalmas szokások közül melyeket utasítunk el teljes mértékben, illetve melyekkel vagyunk megengedőbbek. Míg az utóbbi évtizedekben a dohányzásról szinte mindenki tudja (a dohányosok a legjobban), hogy akár halálos tüdőrákot is okozhat, a kultúránkba, hagyományainkba sokkal mélyebben beépült alkohollal kapcsolatban sokkal megértőbbek vagyunk. Pedig az alkoholfogyasztás egészségügyi kockázatai összevethetők a dohányzáséval vagy az elhízáséval. A baj pedig gyerekkorban kezdődik. A felmérések szerint gyakorlatilag minden 18 év alatti magyar fiatal (94 százalékuk) fogyasztott már alkoholt, és az alkoholizmus a veszélyeztetettek körében már

16

éves korban elkezd kialakulni. Az alkoholfogyasztás növekedését a jól ismert szociális faktorokon túl egy friss kutatás eredményei szerint meglepő körülmények is segíthetik.

2,5

millió ember hal meg évente az alkohol egészségkárosító hatása miatt, derül ki az Egészségügyi Világszervezet (WHO) felméréséből. Ezzel az ivás a

3.

legsúlyosabb egészségügyi probléma a világon. A WHO éppen ezért folyamatosan az alkoholfogyasztás visszaszorítását követeli az országoktól az árak emelése és az engedélyezett italozás életkori határának emelése révén.

2-SZER

több alkoholt tartalmaznak az angol fiatalok által fogyasztott italok annál, mint amit a teljes népesség átlagosan iszik. Magyarul a fiatalok hajlamosabbak tömény italokat inni. De még náluk is a sör vezet.

160

fiatalt toboroztak az angliai Bristoli Egyetem kutatói, miközben az alkoholfogyasztási szokásokat tesztelték. A téma jellege miatt a kutatást vezető Angela Attwood szerint egyáltalán nem volt nehéz önkénteseket elcsábítani a kísérletre. Arra a kérdésre keresték a választ, hogy hatással van-e a pohár alakja az italfogyasztásra.

8

csoportba sorolták a résztvevőket, akiket előzetesen a WHO alkoholizmust kiszűrni hivatott kérdőíves tesztjének vetették alá. Így az éles kísérletben csak olyanok szerepeltek, akik „egészséges mértékben” szoktak alkoholt fogyasztani.

177 VAGY 354

milliliter sört vagy üdítőt kellett az egyes csoportok tagjainak elfogyasztaniuk, miközben természetfilmet néztek a tévében (ezt érzelmileg semlegesnek gondolják, így nem befolyásolja az italozást). Az emberek fele egyenes oldalú, másik fele pedig alul elkeskenyedő pohárból itta az italt. A kutatók mérték, hogy milyen gyorsan végeznek vele.

8

perc alatt megitták a sörüket azok, akik a

354

millilitert elkeskenyedő pohárban kapták. Ezzel szemben az egyenes falú pohárból ivóknak ehhez 13 percre volt szükségük. Az üdítős csoportok tagjainak viselkedésére furcsamód nem volt hatással a pohár alakja.

60

százalékkal lassabban itták átlagosan az emberek az egyenes falú pohárból a sört, mint az elkarcsúsodóból. A kutatást vezető Attwood szerint ennek oka, hogy a keskenyedő pohárban nem egyértelmű, hogy mikor van félig tele. Márpedig korábbi kísérletekből kiderült, hogy az emberek többsége úgy kontrollálja alkoholfogyasztása gyorsaságát, hogy azt figyeli, mikor itta ki a korsó felét.

2012. október 6.

PRIVÁT SÁRKÁNY

Október 10-én magyar idő szerint a déli órákban sikeresen kapcsolódott a nemzetközi űrállomáshoz a SpaceX amerikai űrhajózással foglalkozó magáncég Dragon (sárkány) elnevezésű űrhajója. Ez a Dragon második sikeres dokkolása az űrállomáson, de most szállított először hasznos terhet. Sokan az űrhajózás újabb mérföldkövének tekintik az eseményt, hiszen ez volt az első alkalom, amikor magánűrhajó „éles” helyzetben is sikeres küldetést hajtott végre, és eljutott az űrállomásra. Optimista kommentárok szerint ez a siker megnyitja az utat a kereskedelmi űrhajózás felé. Minthogy a tehetős országok (főként az Egyesült Államok) kormányai láthatóan elfordultak az űrhajózástól, és nem szívesen adnak újabb vagyonokat a NASA-nak és más űrügynökségeknek, a magánbefektetők beszállása látszik az űrutazások egyetlen lehetséges mentsvárának. A magánűrhajók pénzt takarítanak meg a NASA-nak (áttételesen az amerikai kormánynak), ezért az ügynökség szerződést kötött a SpaceX-szel az űrállomás rendszeres utánpótlásának szállítására.

9

méterre közelítette meg a Dragon űrhajó a nemzetközi űrállomást, miután robotpilótája néhány alkalommal módosította a pályáját. Ezután párhuzamosan sodródott vele az űrben, miközben az űrhajósok ellenőrizték, hogy minden rendben van-e.

402

kilométeres magasságban keringett ekkor a Föld fölött a nemzetközi űrállomás és vele együtt a Dragon is. Az űrállomás legénységének japán tagja megragadta a csepp alakú űrhajót egy robotkarral, és közelebb húzta. A dokkolás magyar idő szerint szerdán 12.56-kor történt meg. A start azonban nem volt zökkenőmentes.

9

hajtóműve van a Dragont Föld körüli pályára állító Falcon (sólyom) nevű hordozórakétának, de vasárnapi kilövésekor az egyik elromlott. Az automatika észlelte a hibát, leállította a hajtóművet, a többit pedig úgy programozta át, hogy az űrhajó tartsa az irányt.

30

másodperccel lassabban érte el emiatt a Dragon a kijelölt keringési magasságot. Bár az elsődleges feladat, az űrállomással való összekapcsolódás sikerült, a másodlagos teher, egy műhold a tervezettnél alacsonyabb pályára került. Kétséges, hogy így működőképes lesz-e.

363

kilogramm hasznos terhet szállított a Dragon az űrállomásra, többek között pótalkatrészeket, az elvégzendő kísérletek kellékeit és élelmiszert (például jégkrémet), olvasható a The Wall Street Journalban.

11

utánpótlást szállító repülésre szerződött a SpaceX a NASA-val, a kontraktus pedig közös megegyezéssel meghosszabbítható. Ez a misszió volt ezek közül az első.

1,6

milliárd dollárt (352 milliárd forintot) fizet a NASA a SpaceX-nek a szolgáltatásért. Egy konkurens céggel is kötött hasonló szerződést, de az még nem indította el űrhajóját. A NASA láthatóan igyekszik fenntartani a versenyt az űriparban tevékenykedő magáncégek között, ezért többel is együttműködik.

18

nappal a dokkolás után tervezik a Dragon visszatérését a Földre. Az üzemeltetők szerint éppen attól lesz olcsóbb az ő járművük, hogy hasznos teherrel vissza tud térni, és újra lehet hasznosítani.

2012. október 13.

ZUHANJ, FELIX!

Alapos felkészülés és többszöri halasztás után vasárnap rekordnak számító magasságból sikeres ejtőernyős ugrást hajtott végre az osztrák Felix Baumgartner. Nem csupán az ejtőernyős ugrás magassága volt rekord, hiszen Baumgartner magasabbra emelkedett az őt szállító léggömbbel, mint bárki más korábban. Szabadesés közben olyanynyira fölgyorsult, hogy ő lett az első ember, aki jármű nélkül túllépte a hangsebességet. Baumgartner és csapata érezhetően igyekszik tudományos kutatóprogramként láttatni a vállalkozást, de kritikusok szerint ugrása nem több céltalan rekordhajszolásnál, illetve az extrém sportokban egyébként is otthonosan mozgó, magát „szárnyakat ad” szlogennel hirdető energiaital-gyártó szponzor reklámkampányánál.

39 045

méter magasra emelkedett a Felix Baumgartnert szállító léggömb, amellyel megdöntötte Malcolm D. Ross és Victor A. Prather 1961-es 34 668 méteres világrekordját (öt évvel később egy másik ballon 37 643 méterre emelkedett, de ezt a repülést nem hitelesítették mint világrekordot). Az 1961-es repülés szomorú véget ért, mert bár mindkét résztvevő épségben visszaért a földre, de Prather az őket a Mexikói-öbölből kihalászó mentőhelikopter köteléből kicsúszva a tengerbe fulladt.

140

percig tartott az emelkedés a meteorológiai léggömbhöz hasonló ballonnal. A kapszula az új-mexikói Roswellből szállt föl, ahol korábban is láttak már az emberek meteorológiai léggömböt. Például 1947-ben, amikor állítólag ufó zuhant a városra, de a hadsereg szerint csak légkörkutató ballon volt.

2

próbaugrást hajtott végre Baumgartner korábban. Először 21 818, majd 29 460 méterről vetette ki magát a kapszulából. A mostani „éles” ugrást többször el kellett halasztani a kedvezőtlen időjárás miatt, mígnem vasárnap magyar idő szerint délután fél hatkor fölemelkedhetett.

1343

kilométer per órás sebességre gyorsult zuhanás közben Felix Baumgartner. Ez a hangsebesség 1,24-szorosa, így ő lett az első ember a világon, aki közlekedési eszköz nélkül átlépte a hangsebességet.

262

másodpercig zuhant szabadesésben, majd kinyitotta ejtőernyőit. Ezzel nem sikerült (vagy nem akarta) megdönteni a korábbi magassági rekordot tartó ejtőernyős, Joseph Kittinger 474 másodperces rekordját. Kittinger most végig az irányító központból követte az ugrást.

0,02

milliméter vastag volt mindössze a kapszulát fölemelő ballon poliészter anyaga. A leengedett léggömb tömege így is tetemes,

1682

kilogramm. Ahogy Baumgartner a sztratoszféra felé emelkedett, a csökkenő külső légnyomás miatt a ballon egyre inkább kitágult, végül

102

méter magas és 129 méter széles lett.

0,001–0,01

bar a légnyomás a sztratoszférában (tehát a tengerszinten mérhető légnyomás ezred–század része), ahol Baumgartner kiugrott kapszulájából. Az osztrák ejtőernyős láthatóan a holdra szállás publicitását irigyelte el, mert az ugrás előtt még patetikus beszédet is mondott. Kis lépés volt ez egy embernek, hatalmas zuhanás az emberiségnek.

2012. október 20.

RETÚRPILLANGÓ

Sok lepkefaj költözik melegebb déli tájakra a tél közeledtével a vándormadarakhoz hasonlóan. Ők is gyakran sok ezer kilométert repülnek, ami különösen apró termetüket tekintve figyelemre méltó teljesítmény. Az Egyesült Államokban honos pompás királylepkéről (ismertebb nevén Danaida-lepkéről) közismert, hogy az amerikai kontinensen ingázik, de van egy nálunk is honos, már-már közönségesnek mondható faj, amely hasonló útra vállalkozik minden évben. A bogáncslepkék vándorútja azonban egészen mostanáig a kutatók előtt is rejtély volt. Noha a tavasszal délről Angliába költöző pillangókat régóta ismerősként fogadták az ottani rovarászok, őszi vándorútjukról alig volt fogalmuk. Azt sem zárták ki egészen eddig, hogy nem is mennek vissza, és angliai vándorlásuk csak egyirányú. Az új felfedezést laikus „lepkevadászok” megfigyelései segítették, a kutatók szerint a gyakran civil tudósoknak hívott segítőkész emberek minél hatékonyabb bevonása forradalmasíthatja azokat a vizsgálatokat, amelyekben rengeteg, különösebb szakképzettséget nem igénylő munkát kell elvégezni egymástól távoli helyszíneken.

60 000,

angol civil tudósok által beküldött bogáncslepke-megfigyelés adatait értékelték Constantí Stefanescu és munkatársai a spanyolországi granollersi természettudományi múzeumban. 2009-ben különösen nagy tömegben vándoroltak a bogáncslepkék az Egyesült Királyság légterében, ez adott alkalmat a rengeteg megfigyelésre.

10 000

önkéntes vett részt a kutatóprogramban. A lepkemegfigyelők Anglia minden részéről jelentették a bogáncslepkék tavaszi megérkezését, de őszi dél felé vándorlásukra pusztán az ő jelentéseikből sem derült volna fény.

500

méternél is magasabban repülnek a bogáncslepkék dél felé – derült ki a civil megfigyelők jelentéseinek és a rovartömegek vizsgálatára kifejlesztett radarok adatainak összevetéséből. A radarmegfigyelések alapján a legbátrabb pillangók ezer méter magasságig is fölmerészkednek.

50

kilométert is képesek megtenni óránként a dél felé tartó lepkék. Éppen azért emelkednek nagy magasságba, hogy ott meglovagolhassák az előnyös szeleket.

2

hullámban, augusztusban és októberben indulnak déli vándorútra a nyarat Angliában töltő bogáncslepkék. Ők a tavasszal érkezett rovarok utódai. A magasban fújó szelek segítségével kétszer akkora végsebességet érhetnek el, mint anélkül.

15

millióval több bogáncslepke hagyja el ősszel az Egyesült Királyságot, mint amennyi tavasszal érkezik. A 11 millió észak felé repülő pillangó nyáron meglehetősen szapora életet él, így 26 millió leszármazottja kerekedik vándorútra ősszel. A nagy tömegre szükség is van, hiszen a végeláthatatlannak tűnő utazás során jelentős részük elpusztul.

14 500

kilométeres utat tesznek meg egyes bogáncslepkék Afrika trópusi vidékei és az északi sarkkör között. Ez a távolság a kétszerese a pompás királylepkék vándorútjának.

2012. november 24.

SZÉLLEL BÉLELVE

Ritkán említik a sebességet a vízi közlekedés előnyei között. Ez nem csoda, hiszen kijelenthetjük: a hajózás lassú. Éppen ezért megy szenzációszámba, amikor olyan sebességet érnek el hajóval, amilyet szárazföldön is gyorsnak nevezhetünk. Különösen igaz ez, amikor nem motoros hajóról, hanem szél hajtotta járműről van szó. No ne gondoljunk itt óránként több száz kilométeres sebességre, hiszen a vitorlás hajók gyorsulásának gátat szab az őket mozgató szél sebessége. Mindez nem jelenti azt, hogy a jól tervezett és megépített vitorlás hajóval ne lehetne gyorsabban száguldani, mint ahogyan a szél fúj. Ezt a minap Namíbia partjainál be is bizonyította a Sailrocket (vitorlás rakéta) nevű hajó, amely új vitorlás sebességi világrekordot állított föl.

59,23

csomó az új világrekord. Ez óránként 109,7 kilométernek felel meg (egy csomó a hajó sebessége, ha óránként egy tengeri mérföldet, 1,852 kilométert tesz meg). A világcsúcs még hitelesítésre vár, de az ausztráliai hajós, Paul Larsen vezette vitorlás több más rekordot is fölállított.

500

méteres távon mérik, majd átlagolják a sebességet. Így rekorddöntés közben volt pillanat, amikor még gyorsabban, 62,53 csomóval (óránként 115,8 kilométeres sebességgel) száguldott.

275

kilogramm a hajó súlya, hossza és szélessége is

40

láb (12,2 méter). A hajó alakja meglehetősen szokatlan, afféle fél katamarán, csak a sebességrekordra tervezték. A vékony hajótestből derékszögben kiálló rúd végén foglal helyet a megdöntött vitorla.

18

négyzetméter a függőlegeshez képest 30 fokkal megdöntött vitorla hasznos felülete. Ez 193,75 négyzetlábnak felel meg, így a hajó a 150–235 négyzetlábnyi vitorlával rendelkező, B osztályúnak nevezett hajók kategóriájában versenyez a világcsúcsért.

74

centiméter az átmérője annak az elképzelt gömbnek, amelynek ugyanakkora lenne a hidraulikai ellenállása, mint a Sailrocketnek. Tehát elsőrendű szempont volt a tervezésnél az áramvonalasság. A legnagyobb problémát az 50 csomós sebesség fölött a hajótest mellett képződő apró buborékok okozták, amelyek drasztikusan megnövelik az ellenállást. Ezeket a hajó felületére illesztett kis lemezekkel sikerült semlegesíteni.

2,5

csomóval csökken a hajó végsebessége, ha egy 80 kilót nyomó másik utas is beszáll a vitorlásba. Ez a hatás olyan, mintha a szél sebessége csökkenne egy csomóval.

3-SZOR

gyorsabban képes haladni elméletben a Sailrocket a tervezők szerint, mint a szél sebessége. Bármennyire érthetetlennek hangzik is ez elsőre, ha megfelelő alakú vitorlát szerelünk az árbocra, és azt nem a szélre merőlegesen, hanem hozzá képest gondos fizikai számítások alapján meghatározott szögben feszítjük ki, akkor lehet gyorsabban vitorlázni a szélnél.

24,8

csomóval gyorsabban haladt a szélnél 2008-ban a Sailrocket egy korábbi változata, amikor hirtelen a levegőbe emelkedett, majd a feje tetejére állt. Bár a pilótának nem esett baja, az akkor nem hivatalos csúcsnak számító sebességet nem hitelesítették.

2012. december 1.

VISSZATÉRÉS ELNAPOLVA

Szomorú évfordulót „ünneplünk” december 14-én. Ekkor hagyta el a Holdat az utolsó ember évtizedekkel ezelőtt. Bár akkoriban, az Apollo–11 történelmi útját követő néhány évben úgy tűnt, hogy végleg megvetettük a lábunkat kísérő égitestünkön, az Apollo-programot a 17-es küldetés után törölték. Kérdés, hogy a döntés mikor született meg, és hogy azt közölték-e az űrhajósokkal. Valószínűleg igen, mert az Apollo–17 parancsnokának, Eugene Cernannek a búcsúbeszéde a szokásosnál is patetikusabbra sikerült. Ezt mondta, amikor utoljára tértek vissza a holdkompba: „…ahogy az emberiség utolsó lépéseit teszem a Hold felszínén, mielőtt hazatérnék – remélem, csak rövid időre –, el szeretném mondani, hogy a történelem hitem szerint mit őriz majd meg küldetésünkből. Az a feladat, amelyet az America [az űrhajó neve] sikeresen teljesített a jelenben, az egész emberiség jövőjére hatással lesz. És ahogy elhagyjuk a Hold Taurus-Littrow-völgyét, úgy távozunk, ahogy jöttünk és ahogy – Isten segedelmével – hamarosan visszatérünk: békével és az egész emberiség reménységével. Éljen az Apollo–17 legénysége!” Azóta sem tértünk vissza, és ki tudja, visszatérünk-e valaha. Az ember még az alacsony Föld körüli pályáról sem merészkedett ki azóta.

40

évvel ezelőtt, 1972. december 7-én indult útjára az Apollo–17 legénysége: Eugene Cernan parancsnok, Ronald Evans, a parancsnoki modul pilótája (aki nem szállt le a Holdra) és Harrison Schmitt, a holdkomp pilótája. A rakéta fellövését éjjelre, keleti parti idő szerint hajnali fél egyre időzítették, ami akkoriban különlegességnek számított.

500 000

ember nézte személyesen a kilövést, és a starttal járó fényjelenség

800

kilométerről is látszódott. Vélhetően a fellövés időzítésében a fényes látványosság ígérete is szerepet játszhatott. A 350 kilométerre lévő Miamiban élő szemtanúk szerint az űrhajó vörös csíkot húzott az északi égbolton.

110

órányi utazás után a holdkomp landolt a Hold felszínén december 11-én. A leszállás után

4

órával merészkedtek ki először a kompból. Összesen háromszor tettek holdsétát.

22

óránál is több időt töltöttek a holdkompon kívül, ez rekord az Apollo-küldetések között. Több más rekordot is megdöntöttek. Az Apollo–17 volt a leghosszabb emberes holdutazás (12 nap 13 óra 51 perc 59 másodperc), és az ő parancsnoki moduljuk keringett legtovább a Hold körül (4 napon és 4 órán keresztül).

110,52

kilogrammnyi holdkőzetet gyűjtöttek az űrhajósok három holdsétájuk alkalmával, ez is rekord. A kőzetek azonosításában sokat segített Harrison Schmitt, aki az Apollo-űrhajósok közül egyetlenként nem katona volt eredetileg, hanem kutató (geológus).

35,9

kilométert autózott a Holdon Cernan és Schmitt. A 15-ös és a 16-os küldetés után harmadik alkalommal vittek magukkal holdjáró autót. Összesen 4 óra 26 percen keresztül vezettek, és legmesszebb 7,6 kilométerre távolodtak el a holdkomptól.

2012. december 14.

TEKNŐSVÉSZ

Bolygónk legismertebb állatfajai között tartjuk számon a Galápagos-szigeteki óriásteknősöket. Charles Darwin híres felfedezőútja során elvetődött ide is, és az óriásteknősök különböző szigeteken élő, így egymástól elszigetelt populációi közötti különbségeket vizsgálva közelebb jutott az evolúciós elmélet megalkotásához. Éppen évezredes elszigeteltségük miatt kerültek aztán veszélybe ezek az állatok, hiszen természetes ragadozó híján nem képesek védekezni támadókkal szemben. Így a következő évszázadok matrózai, kalózai lassan sétáló, buta élelmiszerraktáraknak tekintették őket, és több alfajuk kihalását okozták. Az utóbbi időben rossz és jó hírek is érkeztek a Galápagos-szigetekről. Az egyik óriásteknős-alfaj kihalt, viszont egy másikat sikeresen megmentettek a kipusztulástól.

14

óriásteknős maradt mindössze 1971-re a Galápagos-szigetek egyikén, Espanolán (plusz még egy a San Diegó-i állatkertben). Az elszigeteltség miatt a kisebb szigeteken egyedi alfajok élnek, nem helyettesíthetők egymással. Espanolán a hajósok által betelepített kecskék okozták a teknősök vesztét, hiszen minden növényt lelegeltek.

3

hím volt mindössze a megmaradt 15 teknős között. Az alfaj minden egyedét begyűjtötték, és átszállították a szomszédos Santa Cruz szigetre, ahol fogságban kezdték szaporítani őket. Eközben Espanolán kiirtották a kecskéket, valamint rehabilitálták a környezetet.

5

éves korukban engedték szabadon újra a kisteknősöket Espanolán – nyilatkozta a New Scientistnek Michel Milinkovitch, a genfi egyetem munkatársa. A biológus nemrég vizsgálta meg munkatársaival az újratelepített populáció genetikai összetételét.

1700

teknőst telepítettek vissza a fajmegőrzési program eddigi négy évtizedében. Minthogy ezek mind az eredeti 15 állat leszármazottai, félő volt, hogy a beltenyészet miatt elszaporodnak közöttük a genetikai betegségek.

860

egyed él jelenleg vadon Espanolán. Milinkovitchék vizsgálatából kiderült, hogy az előző felmérés idején,

18

évvel ezelőtt még mindegyik akkor élt állat fogságban kelt ki a tojásból, a mai populáció negyede azonban már vadon született. Mindezek alapján a kutatók szerint kijelenthető, hogy sikerült megmenteni az alfajt.

100

éves lehetett Magányos George, a Pinta szigeti óriásteknős-alfaj utolsó példánya, amely a nyáron pusztult el. Vele kihalt az alfaj. Egyedisége miatt rengeteget vizsgálták, kutatóit pedig különösen lesújtotta kimúlása, hiszen akár kétszer ennyi ideig is élhetett volna.

20 000

óriásteknős él ma a Galápagos-szigeteken, ami a sokszorosa a fajmegőrző program kezdetén talált néhány ezer példánynak. Magányos George alfaját sajnos nem lehetett megmenteni, mert már annak idején sem találtak rajta kívül másik egyedet.

1667,

különféle alfajokhoz tartozó állattól gyűjtöttek DNS-mintákat a kutatók. Ezeket vizsgálva fedezték föl, hogy – „hála” a teknősöket néha egyik szigetről a másikra áthurcoló kalózoknak – valamelyest mégis keveredtek egymással az alfajok, így élnek hibrid egyedek is. A mára kihalt alfajok génjei is megőrződhettek más állatok sejtjeiben. Az sem elképzelhetetlen, hogy e génekből akár Magányos George rokonai is feltámaszthatók lesznek egyszer.

2012. december 22.

James Bond will return.